ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2023 року 
м. Київ

cправа №  910/3832/22 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Картере В.І. - головуючий, Банасько О.О., Пєсков В.Г.,  

за участю секретаря судового засідання Заріцької Т.В.,

представників учасників справи: 
позивача: Коваленко М.О.,
відповідача: Кулик О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України"
на постанову   Північного апеляційного господарського суду від 31.10.2022 (колегія суддів у складі: Попікова О.В. - головуюча, Євсіков О.О., Корсак В.А.)
та рішення   Господарського суду міста Києва від 11.08.2022 (суддя Демидов В.О.),
на постанову   Північного апеляційного господарського суду від 31.10.2022 (колегія суддів у складі: Попікова О.В. - головуюча, Євсіков О.О., Корсак В.А.)
та додаткове рішення   Господарського суду міста Києва від 02.09.2022 (суддя   Демидов В.О.)
на додаткову постанову   Північного апеляційного господарського суду від 30.11.2022 (колегія суддів у складі: Попікова О.В. - головуюча, Євсіков О.О., Корсак В.А.),

у справі   № 910/3832/22
за позовом   Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Луганськгаз"
до   Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України"
про   стягнення 2739028,58 грн

ВСТАНОВИВ:
Стислий зміст позовних вимог
1.          Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Луганськгаз" (далі - Позивач) звернулося до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" (далі - Відповідач) про стягнення 2739028,58 грн.
2.           Позов мотивований наявністю підстав для нарахування відповідно до положень статті 625 Цивільного кодексу України 2019069,45 грн інфляційних втрат та 719959,13 грн 3% річних за період з 25.05.2020 до 01.12.2021 безпідставного користування Відповідачем грошовими коштами Позивача у сумі 15800000,00 грн, про стягнення яких ухвалено рішення Господарського суду міста Києва від 01.07.2021 у справі №910/5402/21. 
Стислий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
3.          Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.08.2022, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 31.10.2022, позов задоволено повністю.
4.          Судові рішення мотивовані встановленням обставин безпідставного утримання Відповідачем грошових коштів Позивача в сумі 15800000,00 грн протягом спірного періоду, які є підставою для нарахування 3% річних та інфляційних відповідно до вимог статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки Відповідач порушив позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 вказаного Кодексу. 
5.          Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 02.09.2022, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 31.10.2022, заяву Позивача про стягнення судових витрат задоволено частково, стягнуто з Відповідача на користь Позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 30000,00 грн, у іншій частині у задоволенні заяви відмовлено. 
6.          Зазначені судові рішення мотивовані тим, що заявлені Позивачем витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 100000,00 грн неспіврозмірні зі складністю справи, а сума, яка підлягає стягненню з Відповідача, становить 30000,00 грн. 
7.          Додатковою постановою Північного апеляційного господарського суду від 30.11.2022 заяву Позивача про ухвалення додаткової постанови у справі задоволено частково, стягнуто з Відповідача на користь Позивача витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 25000,00 грн, в іншій частині заяви відмовлено. 
8.          Додаткова постанова мотивована наявністю підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції з урахуванням їх співмірності лише в зазначеному розмірі. 
Стислий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення доводів скаржника 
9.          Відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та додаткове рішення (в частині часткового задоволення заяви) суду першої інстанції, постанови та додаткову постанову (в частині часткового задоволення заяви) суду апеляційної інстанції, а також ухвалити нове рішення, якими відмовити у задоволенні позовних вимог, відмовити у задоволенні заяв про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
10.          Касаційна скарга мотивована наявністю підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.
11.          На думку Відповідача, суди першої та апеляційної інстанцій застосували положення статті 625 Цивільного кодексу України без урахування висновків Верховного Суду України, викладених в постанові від 02.03.2016 у справі №6-2491цс15, про те, що частина 5 статті 11 Цивільного кодексу України не дає підстав для застосування положень статті 625 цього Кодексу в разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин; в разі стягнення безпідставно набутих чи одержаних коштів нараховуються відсотки відповідно до статті 536 Цивільного кодексу України. 
12.          При цьому Відповідач посилається на неправильне визначення Позивачем періоду користування Відповідачем коштами в розмірі 15800000,00 грн, який має обраховуватися з моменту набрання законної сили відповідним судовим рішенням про їх стягнення, а також відсутність обов`язку з повернення вказаних грошових коштів Позивачу.
13.          Також Відповідач зазначає, що суди попередніх інстанцій застосували положення статті 129 Господарського процесуального кодексу України без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 03.10.2019 у справі №922/445/19, від 15.04.2020 у справі №199/3939/18-ц, від 20.07.2021 у справі №922/2604/20, від 04.12.2018 у справі №911/3386/17, від 11.12.2018 у справі №910/2170/18.
14.          Відповідач стверджує, що Позивач не довів належними та допустимими доказами співмірність та розумну необхідність витрат на професійну допомогу, фактичного понесення таких витрат, а надана судами оцінка розміру вказаних витрат не відповідає критеріям обґрунтованості та пропорційності до предмета спору в розумінні частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України з огляду на вимоги, які ставляться до адвоката. Зокрема, Відповідач наголошує на відсутності у матеріалах справи доказів, які підтверджують дійсну сплату адвокату вартості відповідних послуг. 
15.          Крім того, Відповідач вважає, що в оскаржуваних судових рішеннях викладено лише доводи Позивача, чим порушено вимогу щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. 
Узагальнений виклад позицій інших учасників справи 
16.          Позивач подав відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
17.          Позивач вважає, що висновок судів першої та апеляційної інстанцій про те, що дія статті 625 Цивільного кодексу України поширюється на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт), у тому числі й на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України, ґрунтується на нормах права та позиції Великої Палати Верховного Суду. 
18.          Також Позивач заперечує проти доводів Відповідача про невірне обрахування періоду користування безпідставно набутими грошовими коштами та наголошує, що їх набуття відбулося поза межами договірних відносин, посилаючись на обставини, встановлені судовими рішеннями у справі №910/5402/21.
19.          Крім того, Позивач зазначає, що в касаційній скарзі не наведено обґрунтованих підстав для відмови в задоволенні його заяв про стягнення з Відповідача витрат на правову допомогу. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
20.          Позивач (замовник) та Відповідач (оператор) уклали договір транспортування природного газу №1910000182 від 31.12.2019 (далі - Договір №1910000182), за умовами якого оператор надає замовнику послуги транспортування природного газу, а замовник сплачує оператору встановлену в цьому договорі вартість таких послуг (за їх наявності), які виникають при його виконанні. Послуги надаються на умовах, визначених у Кодексі газотранспортної системи, з урахуванням особливостей, передбачених цим договором (п.п. 2.1, 2.2 Договору №1910000182).
21.          На виконання умов Договору №1910000182 та Кодексу ГТС між АТ "АКБ "КОНКОРД" (далі - Банк) та Позивачем (принципал) укладено договір про надання банківської гарантії №71.00.016440 від 24.01.2020 (далі - Договір гарантії).
22.          Відповідно до абзацу 2 пункту 1.1 Договору гарантії Банк надає гарантію в забезпечення належного виконання Позивачем своїх зобов`язань перед бенефіціаром, яким є Відповідач, що виникають у Позивача у зв`язку з належним виконанням Договору №1910000182.
23.          Сума гарантії, наданої Банком у межах вказаного договору, дорівнює 15800000,00 грн; цією сумою обмежується будь-яка відповідальність Банка за цим договором та гарантією; термін дії гарантії - до 30.04.2020 включно (п. 1.2 Договору гарантії).
24.          25.05.2020 Банк сплатив на користь Відповідача банківську гарантію в розмірі 15800000,00 грн у зв`язку з невиконанням Позивачем зобов`язань за Договором №1910000182.
25.          Викладені обставини встановлені рішенням Господарського суду міста Києва від 01.07.2021 у справі №910/5402/21, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.11.2021 та постановою Верховного Суду від 08.02.2022, яким стягнуто з Відповідача на користь Позивача безпідставно набуті кошти в розмірі 15800000,00 грн.
26.          Зазначені судові рішення мотивовані тим, що направлення Відповідачем платіжної вимоги до Банку щодо виконання банківської гарантії було здійснено необґрунтовано, без дотримання встановленого договором та законодавством порядку врегулювання негативного місячного небалансу природного газу, що призвело до безпідставної виплати Позивачем коштів у розмірі 15800000,00 грн.
27.          Суди при вирішенні спору у справі №910/5402/21 врахували, зокрема, що рішенням Господарського суду Луганської області від 21.10.2020 у справі №913/345/20 відмовлено в позові щодо стягнення з АТ "Луганськгаз" (Позивач) заборгованості щодо неоплачених обсягів негативних добових небалансів природного газу за лютий, березень 2020 року за Договором №1910000182 у зв`язку з відсутністю в діях АТ "Луганськгаз" (Позивач) порушення норм Кодексу ГТС та умов договору.
28.          Грошові кошти у сумі 15800000,00 грн були повернуті Відповідачем на рахунок Позивача 02.12.2021, що підтверджується платіжним дорученням №73971 від 02.12.2021.
Позиція Верховного Суду
29.          Керуючись вимогами статей 14, 300 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги.
30.          При цьому Верховний Суд не приймає до уваги аргументи скаржника, які зводяться виключно до незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанцій і не стосуються неправильного застосування судами норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадках, передбачених частиною 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, зокрема пунктом 1 наведеної норми, на який посилається відповідач при зверненні з касаційною скаргою.
31.          Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України однією з підстав касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
32.          Стосовно висновку щодо застосування норм права, викладеного у раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України, підпунктом 7 пункту 1 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України передбачено передання справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо колегія суддів або палата (об`єднана палата), яка розглядає справу в касаційному порядку, вважає за необхідне відступити від такого висновку.
33.          Водночас відповідно до частини 4 статті 296 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, або відступив від свого висновку щодо застосування норми права, наявність якого стала підставою для відкриття касаційного провадження, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку, коли Верховний Суд вважає за необхідне відступити від такого висновку).
34.          Зі змісту позовної заяви Верховний Суд вбачає, що спір у цій справі виник щодо стягнення інфляційних та 3% річних, нарахованих на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України на безпідставно набуті Відповідачем грошові кошти. 
35.          При вирішенні вказаного спору суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що положення статті 625 Цивільного кодексу України поширюють свою дію на всі види грошових зобов`язань, а тому в разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема, щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3% річних від простроченої суми та інфляційні втрати відповідно до частини 2 зазначеної статті Кодексу.
36.          Заперечуючи проти наведених висновків судів, Відповідач у касаційній скарзі посилається на висновки, викладені в постанові Верховного Суду України від 02.03.2016 у справі №6-2491цс15.
37.          Однак під час розгляду касаційної скарги Верховний Суд з`ясував, що Велика Палата Верховного Суду, зокрема, в постанові від 10.04.2018 у справі №910/10156/17, викладала висновки щодо питання застосування положень статті 625 Цивільного кодексу України в разі порушення позадоговірного зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 цього Кодексу.
38.          Велика Палата Верховного Суду з урахуванням положень статті 536 та частини 2 статті 1214 Цивільного кодексу України зазначила, що термін "користування чужими коштами" може використовуватися у двох значеннях: перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу; друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.
39.          Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
40.          Погодившись із висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 01.06.2016 у справі №910/22034/15, що стаття 625 Цивільного кодексу України поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, Велика Палата Верховного Суду виснувала, що в разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3% річних від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України. 
41.          Стосовно доводів про можливість застосування частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України лише за наявності порушення боржником грошового зобов`язання Велика Палата Верховного Суду зауважила про порушення в такому випадку позадоговірного грошового зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 цього Кодексу. 
42.          Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до наведеного висновку Великої Палати Верховного Суду. З огляду на необхідність забезпечення єдності та сталості судової практики, дотримання принципу юридичної визначеності як складового елементу верховенства права, що має важливе значення для питання довіри до судової системи, Верховний Суд у цій справі не вбачає обґрунтованих підстав для відступу від уже сформованої правової позиції.
43.          Верховний Суд також враховує, що в постанові від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відступлення, зокрема, від висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 02.03.2016 у справі №6-2491цс15 (на який посилається Відповідач у касаційній скарзі), що частина 5 статті 11 Цивільного кодексу України не дає підстав для застосування положень статті 625 цього Кодексу в разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин.
44.          Отже, встановивши після відкриття касаційного провадження, що суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду щодо застосування відповідних норм права у подібних правовідносинах, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційне провадження в частині оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 11.08.2022 та постанови Північного апеляційного господарського суду від 31.10.2022, ухваленої за наслідками перегляду вказаного рішення, підлягає закриттю відповідно до пункту 4 частини 1 статті 296 зазначеного Кодексу.
45.          У частині оскарження Відповідачем судових рішень, ухвалених за наслідками розгляду заяв Позивача щодо стягнення з Відповідача витрат на професійну правничу допомогу Верховний Суд виходить з такого.
46.          За приписами пункту 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України до основних засад (принципів) господарського судочинства віднесено, зокрема, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
47.          Пункт 2 частини 5 статті 238 та підпункт (в) пункту 4 частини 1 статті 282 Господарського процесуального кодексу України передбачають зазначення у резолютивних частинах, відповідно, рішення та постанови суду апеляційної інстанції розподілу судових витрат, зокрема, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
48.          За приписами пункту 3 частини 1   статті 244 ГПК України,   якщо судом не вирішено питання про судові витрати, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення.
49.          Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (стаття 123 ГПК України). 
50.          Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч.ч. 1-2 ст. 126 ГПК України). 
51.          Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 126 ГПК України).
52.          Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).
53.          При цьому разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 124 ГПК України).
54.          Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч. 8 ст. 129 ГПК України).
55.          Відповідно до положень статей 1, 26, 27, 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"   адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, за яким, зокрема, клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
56.          У статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
57.          Критерії оцінки поданих заявником доказів суд встановлює самостійно у кожній конкретній справі, виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), що застосовується як джерело права згідно зі   статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".
58.          При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін.
59.          Приймаючи рішення за заявою сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема: - чи відповідають зазначені у документах відомості щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, - чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно; - чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань; - чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами; - якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
60.          Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі   №755/9215/15-ц звернула увагу не те, що: 1) при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін; 2) розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу; 3) саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
61.          Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до господарського суду, Позивач у позовній заяві відповідно до вимог частини 1 статті 124 Господарського процесуального кодексу України навів попередній розрахунок судових витрат, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу в сумі 100000,00 грн.
62.          16.08.2022 Позивач подав заяву про ухвалення додаткового рішення суду, в якій просив стягнути з Відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 100000,00 грн. На підтвердження вказаних витрат Позивач надав: договір про надання правової допомоги №1 від 02.01.2022 (далі - Договір), укладений між Позивачем (клієнт) та Адвокатським об`єднанням "Лекс Груп" (виконавець); додаткову угоду №1 від 02.05.2022 до Договору (далі - Додаткова угода); акт приймання-передачі наданих послуг №1 від 12.08.2022.
63.          Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, зокрема, що витрати на професійну правову допомогу в суді апеляційної інстанції становитимуть 50000,00 грн, докази чого будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення судом постанови.
64.          07.11.2022 Позивач подав заяву про ухвалення додаткової постанови, в якій просив стягнути з Відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 50000,00 грн. На підтвердження вказаних витрат Позивач надав Договір, Додаткову угоду, акт приймання-передачі наданих послуг №2 від 02.11.2022.
65.          Відповідно до пункту 1.1 Договору виконавець зобов`язався здійснити захист, представництво та надати інші види правової допомоги клієнту на умовах і в порядку, що визначені Договором (далі - правова допомога).
66.          Розмір оплати за надання правової допомоги, передбаченої п. 1.1 Договору, встановлюється у додаткових угодах до нього відповідно до виду правової допомоги та об`єму послуг у кожному окремому випадку. Виконавець після надання послуг зобов`язується надати клієнту акт приймання-передачі наданих послуг (п.п. 3.1, 3.5 Договору).
67.          У пункті 2 Додаткової угоди сторони передбачили, зокрема, такі види та вартість (гонорар) відповідних послуг: підготовка позовної заяви, інших процесуальних документів, супроводження та представництво інтересів клієнта в суді першої інстанції - 100000,00 грн (без ПДВ); підготовка процесуальних документів, супроводження та представництво інтересів клієнта в суді апеляційної інстанції - 50000,00 грн (без ПДВ).
68.          Вартість послуг за надання правової допомоги, визначених у пункті 2 цієї додаткової угоди у вигляді фіксованої суми сплачується клієнтом незалежно від обсягу послуг та витраченого виконавцем часу (п. 3 Додаткової угоди).
69.          Відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг №1 від 12.08.2022 виконавець надав такі послуги клієнту: дослідження актуальної судової практики, пошук правових позицій Верховного Суду щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат внаслідок порушення грошового зобов`язання з повернення безпідставно набутих коштів; вивчення документів, судових рішень, якими підтверджено безпідставність набуття 25.05.2020 Відповідачем за рахунок Позивача грошових коштів у сумі 15800000,00 грн; формування правової позиції на підставі аналізу норм права, що підлягають застосуванню у подібних правовідносинах, здійснення розрахунку 3% річних та інфляційних втрат; підготовка та подання до Господарського суду міста Києва позовної заяви про стягнення з Відповідача на користь Позивача грошових коштів в сумі 2739028,58 грн; аналіз позиції Відповідача, викладеної у відзиві на позовну заяву та у запереченнях на відповідь на відзив; підготовка та подання до суду відповіді на відзив Відповідача; участь у судових засіданнях у справі в Господарському суді міста Києва 08.07.2022, 28.07.2022, 11.08.2022; підготовка заяви про ухвалення додаткового рішення суду у справі.
70.          Згідно з актом приймання-передачі наданих послуг №2 від 02.11.2022 виконавець надав такі послуги клієнту: вивчення та аналіз рішення Господарського суду міста Києва від 11.08.2022 у справі №910/3832/22; розгляд та оцінка на предмет обґрунтованості апеляційної скарги Відповідача на вказане рішення; підготовка та подання до Північного апеляційного господарського суду відзиву на апеляційну скаргу Відповідача на вказане рішення; підготовка та подання до Північного апеляційного господарського суду апеляційної скарги на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 02.09.2022 у справі №910/3832/22; розгляд та оцінка на предмет обґрунтованості апеляційної скарги Відповідача на вказане додаткове рішення; участь у судових засіданнях в Північному апеляційному господарському суді 19.10.2022, 31.10.2022; підготовка заяви про ухвалення додаткової постанови Північного апеляційного господарського суду у справі.
71.          Крім того, матеріали справи містять копію довіреності на представництво інтересів Позивача, виданої адвокату АО "Лекс-Груп" Руденко Андрію Олександровичу, який підписав, зокрема, позовну заяву, апеляційну скаргу та відзив на апеляційну скаргу від імені Позивача; а також ордер на надання правничої (правової) допомоги Позивачу від 07.07.2022, виданий АО "Лекс Груп" на підставі Договору Коваленко Марині Олександрівні, участь якої в судових засіданнях 08.07.2022, 28.07.2022, 11.08.2022, 19.10.2022, 31.10.2022 як представника Позивача підтверджується матеріалами справи. 
72.          Проаналізувавши додані до вказаних заяв документи, переліки наданої правничої допомоги, вказані в актах приймання-передачі робіт, врахувавши заперечення Відповідача проти стягнення з нього витрат на правничу допомогу в повному обсязі, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про часткове задоволення клопотань Позивача про розподіл судових витрат, визнавши визначені Позивачем розміри таких витрат невідповідними критерію розумності, а також неспіврозмірними за складністю справи і виконаною роботою під час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій.
73.          Господарські суди попередніх інстанцій, виходячи з обґрунтованості та пропорційності до предмета спору розміру правничої допомоги в суді першої інстанції врахували, що спірні у справі правовідносини не є складними, позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних не потребують збирання будь-яких доказів, доведення неправомірності отримання Відповідачем грошових коштів у розмірі 15800000,00 грн, яка вже встановлена судовим рішенням у справі №910/5402/21. До того ж, за висновком апеляційного господарського суду, такі види послуг як дослідження актуальної судової практики, пошук правових позицій Верховного Суду та формування правової позиції, які зазначені позивачем окремо, є одним і тим же видом послуг та охоплюються таким видом як "підготовка та подання до Господарського суду м. Києва позовної заяви…", тобто додаткове включення вказаних витрат є неправильним і не відповідає критерію "розумності витрат на професійну правничу допомогу".
74.          Щодо обґрунтованості та пропорційності до предмета спору розміру витрат Позивача на правничу допомогу під час апеляційного розгляду справи, господарський суд апеляційної інстанції, окрім незначної складності справи, також врахував, що під час розгляду справи як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції правова позиція Позивача не змінювалася, а представництво його інтересів здійснювалося тим самим адвокатським об`єднанням, доказів додаткового комплексного та всебічного вивчення юридичної природи спірних правовідносин на стадії апеляційного перегляду не надано та з матеріалів справи не вбачається. До того ж, за висновком апеляційного господарського суду, такі послуги як розгляд та оцінка на предмет обґрунтованості апеляційної скарги Відповідача на рішення місцевого господарського суду від 31.08.2022 та підготовка відзиву на апеляційну скаргу Відповідача є фактично тотожними, адже підготовка відзиву саме включає в себе аналіз скарги на предмет її обґрунтованості/необґрунтованості з викладенням відповідних заперечень на неї; відповідно, тотожними є й такі види правових послуг як вивчення та аналіз додаткового рішення та підготовка апеляційної скарги, адже така підготовка включає аналіз процесуального документу, на який подається скарга. 
75.          У зв`язку з наведеним господарські суди першої та апеляційної інстанцій визнали обґрунтованими та співрозмірними з наданими адвокатом послугами витрати на правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 30000,00 грн, а в суді апеляційної інстанції - в розмірі 25000,00 грн.
76.          Заперечуючи проти таких висновків господарських судів попередніх інстанцій, Відповідач у касаційній скарзі посилається на неспівмірність та необґрунтованість задоволеного судами розміру витрат на професійну правничу допомогу, оскільки предмет спору не є складним, містить лише один епізод спірних правовідносин, не потребує великого обсягу фактичних даних, не вимагає значного обсягу юридичної та технічної роботи. Однак наведені обставини щодо незначної складності справи, у тому числі з урахуванням безпідставного виокремлення деяких наданих адвокатом послуг, саме були враховані господарськими судами попередніх інстанцій при оцінці заявлених Позивачем сум витрат на правничу допомогу з точки зору критеріїв їх обґрунтованості та співмірності.
77.          Натомість Відповідач у касаційній скарзі не наводить суму, до якої має бути, на його думку, зменшений розмір вартості правничої допомоги відповідно до критеріїв співмірності та пропорційності. Аргументи Відповідача по суті зводяться до необхідності повної відмови у відшкодуванні Позивачеві витрат на правничу допомогу, понесених ним під час розгляду справи. Проте без доведення конкретних передбачених процесуальним законодавством підстав для покладення судових витрат саме на Позивача, на користь якого ухвалені судові рішення у справі, або непідтвердження таких витрат Позивачем зазначені доводи суперечать одній із основних засад (принципів) господарського судочинства, закріпленій у пункті 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України. 
78.          Щодо доводів Відповідача про необґрунтованість вартості наданих Позивачу адвокатом послуг у зв`язку з тим, що визначена в Додатковій угоді вартість послуг сплачується незалежно від витраченого виконавцем часу, Верховний Суд звертає увагу, що положення статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачають обчислення гонорару як форми винагороди адвоката, зокрема, у фіксованому розмірі, а визначення гонорару в такий спосіб не дає підстави для висновку про неврахування складності справи. 
79.          Верховний Суд відхиляє твердження Відповідача про те, що подання позовної заяви та апеляційної скарги не є видами адвокатської діяльності в розумінні статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адже вказана норма передбачає складення адвокатом заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, а звернення адвоката до суду від імені його довірителя охоплюється поняттям представництва в суді як виду правничої допомоги. 
80.          Посилання Відповідача на відсутність доказів, які підтверджують, що саме адвокат, зазначений у позовній заяві та апеляційній скарзі, здійснив підготовку, а не лише їх підписання, не відповідають обставинам, встановленим судами першої та апеляційної інстанцій на підставі наданих Позивачем доказів, зокрема, актів приймання-передачі наданих послуг №1 від 12.08.2022 і №2 від 02.11.2022, які підтверджують надання Адвокатським об`єднанням "Лекс Груп" як виконавцем на підставі Договору і Додаткової угоди перелічених у них послуг та прийняття таких послуг Позивачем.
81.          Стосовно посилання Відповідача на відсутність у матеріалах справи доказів, які підтверджують дійсну сплату Позивачем адвокату вартості послуг, про які він зазначає (платіжних доручень тощо), Верховний Суд зауважує, що пункт 1 частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачає визначення розміру витрат на професійну допомогу адвоката на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості не лише сплаченої, а й тієї, що підлягає сплаті відповідною стороною. Надані Позивачем докази містять розрахунок та документальне підтвердження таких витрат, що підлягають сплаті.
82.          Зважаючи на викладене, Верховний Суд не вбачає підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій положень статей 126, 129 Господарського процесуального кодексу України, що регулюють порядок вирішення питання щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу, зокрема, з урахуванням правових висновків Верховного Суду щодо застосування вказаних норм. 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
83.          Звертаючись із касаційною скаргою, Відповідач не спростував висновки судів першої та апеляційної інстанцій щодо часткового відшкодування на користь Позивача судових витрат на професійну правничу допомогу, не довів неправильне застосування судами норм матеріального і процесуального права до встановлених ними обставин як необхідної передумови для скасування оскаржуваних додаткового рішення суду першої інстанції, ухваленої за наслідками його перегляду постанови суду апеляційної інстанції, а також додаткової постанови суду апеляційної інстанції. 
84.          Касаційна скарга в частині оскарження зазначених судових рішень підлягає залишенню без задоволення.
85.          Касаційне провадження в частині оскарження рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції щодо вирішення спору по суті заявлених позовних вимог підлягає закриттю на підставі пункту 4 частини 1 статті 296 Господарського процесуального кодексу України. 
Керуючись статтями 296, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
1.          Касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" в частині оскарження постанови Північного апеляційного господарського суду від 31.10.2022 та рішення Господарського суду міста Києва від 11.08.2022 у справі №910/3832/22 закрити. 
2.          Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" в частині оскарження постанови Північного апеляційного господарського суду від 31.10.2022 та додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 02.09.2022, додаткової постанови Північного апеляційного господарського суду від 30.11.2022 у справі №910/3832/22 залишити без задоволення. 
3.           Постанову Північного апеляційного господарського суду від 31.10.2022 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 02.09.2022, додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.11.2022 у справі №910/3832/22 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                    В. Картере

Судді                                                                                                 О. Банасько

                                                                                                                 В. Пєсков