ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2029/23 Справа № 180/1074/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Нанічкіна Н.М. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2023 року                                                                м. Дніпро

       Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
        головуючого – Пищиди М.М.
        суддів – Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.
        за участю секретаря судового засідання – Лопакової А.Д. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Дніпропетровської обласної прокуратури, Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями правоохоронних органів, -
В С Т А Н О В И ЛА :
       У липні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Дніпропетровської обласної прокуратури, Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями правоохоронних органів.
       В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він незаконно перебував під слідством 26 місяців 18 днів, і йому завдано моральних страждань, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього. Погіршились його нормальні життєві зв`язки. Негативні емоції, переживання вплинули на спокій і стан здоров`я. Оцінює заподіяну шкоду у розмірі дві мінімальних заробітних плати за кожен місяць перебування під слідством. 
       05.08.2021 року позивач звернувся до суду із заявою про збільшення розміру позовних вимог, в якій зазначив, що незаконно перебував під слідством 36 місяців, і оцінює заподіяну йому моральну шкоду у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат за кожен місяць перебування під слідством. 
       Враховуючи зазначене, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив суд стягнути з Державного казначейства України за рахунок коштів Державного бюджету України на його користь 864 000 грн.
       Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2022 року позов ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Дніпропетровської обласної прокуратури, Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями правоохоронних органів - задоволено частково.
       Стягнуто з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 241 870,00 (двісті сорок одна тисяча вісімсот сімдесят) грн. на відшкодування моральної шкоди.
       В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
       Вирішено питання щодо судового збору. 
       Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 , звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду змінити, збільшивши розмір стягнутої на його користь моральної шкоди з 241 870 грн до 864 000 грн.
       Зазначає, що розмір моральної шкоди визначений судом першої інстанції є недостатнім. 
       Не погодившись з вказаним рішенням суду, Головне управління національної поліції в Дніпропетровській області звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. 
       Зазначає, що позивачем не надано суду жодного доказу спричинення йому моральних страждань, які він зазнав у зв`язку з незаконними, на його думку, діями посадових осіб органів досудового розслідування, не доведено причинно-наслідкового зв`язку між погіршенням нормального життя, негативними емоціями, переживаннями, погіршенням стану здоров`я та перебування під слідством. Позивачем не обґрунтовано розмір спричиненої шкоди.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги залишити без задоволення.
       Судом першої інстанції встановлено, що 24.08.2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017040330000644 внесено відомості про кримінальне правопорушення по ч.2 ст.197-1 КК України про самовільне захоплення ОСОБА_1 земельної ділянки, що відноситься до особливо цінних земель.
       28.01.2018 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України, і допитано в якості підозрбваного. (а.с.47).
       Того ж дня, 28.03.2018 року обвинувальний акт відносно ОСОБА_1 було спрямовано до Марганецького міського суду Дніпропетровської області.
       16.06.2020 року Марганецьким міським судом Дніпропетровської області ухвалено виправдувальний вирок, яким ОСОБА_1 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України та виправдано за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України (а.с.8-10).
       Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 29.03.2021 року вирок Марганецького міського суду від 16.06.2020 року залишено без змін (а.с.70-73).
       21.07.2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями правоохоронних органів.
        ОСОБА_1 незаконно перебував під слідством та судом в період з 28.03.2018 року (дата вручення підозри) по 29.03.2021 року (дата вступу в законну силу виправдувального вироку), що разом складає 36 місяців 03 дні.
       Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку, що внаслідок незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та необґрунтованого кримінального переслідування позивачу завдано моральної шкоди, право на відшкодування якої він набув на підставі виправдувального вироку Марганецького міського суду Дніпропетровської області 16.06.2020 року, який залишений без змін ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 29.03.2021 року. Суд стягнув компенсацією спричиненої позивачу моральної шкоди на рівні максимальної межі розміру моральної шкоди 
       Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
       Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України).
       Якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала (пункт 2 частини другої статті 1167 ЦК України).
       Шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (частини перша та друга статті 1176 ЦК України).
       Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.
       Згідно з пунктом 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.
       Відповідно до пункту 5 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.
       Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частини перша, п`ята, шоста статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).
       Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
       Колегія суддів враховує, що оцінка моральної шкоди є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) від 12 липня 2007 року «STANKOV v. BULGARIA», § 62, заява № 68490/01).
       Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
       Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких наведено у частині першій статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
       Порядок відшкодування такої шкоди визначається законом (частина сьома статті 1176 ЦК України). Цим законом є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», яким передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом.
       Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні зазначеного питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, який є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.
       Подібного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 10 листопада 2021 року у справі № 346/5428/17 (провадження № 61-8102св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 202/1722/19-ц (провадження № 61-8370св21).
       З урахуванням засад виваженості, розумності та справедливості суд може збільшити розмір відшкодування, максимальної межі розміру моральної шкоди Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено. Відшкодування моральної шкоди у цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.
       У постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що законодавець визначив мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом, тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Проте, визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичний біль, душевні і психічні страждання тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, часу та зусиль, потрібних для відновлення попереднього стану, і самої можливості такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.
       Тож суд повинен з`ясувати усі доводи позивача, наведені ним на обґрунтування як обставин завдання, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір відшкодування моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.
       Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19), у постановах Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 346/5428/17 (провадження № 61-8102св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 202/1722/19-ц (провадження № 61-8370св21).
       Частково задовольняючи позов про відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством та судом, суд першої інстанції, застосувавши правило частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», вірно визначив суму відшкодування моральної шкоди виходячи з мінімального розміру такого відшкодування, оскільки ОСОБА_1 не надав суду жодного доказу на підтвердження завданої йому моральної шкоди у розмірі, заявленому в позовній заяві. Особливості кримінального провадження, яке розглядалось відносно позивача, його тривалість та зусилля, які були докладені позивачем для доведення своєї невинуватості, не свідчать про необхідність збільшення мінімального розміру моральної шкоди.
       Визначаючи розмір відшкодування завданої позивачу шкоди, суд першої інстанції керувався принципами розумності, справедливості та співмірності, забезпечив позивачеві відшкодування завданої йому моральної шкоди у розмірі, який є співмірним з понесеними моральними стражданнями, враховуючи встановлені фактичні обставини справи.
       Отже, у оскарженому судовому рішенні суд першої інстанції, надавши оцінку зібраним у справі доказам, вірно дійшов висновку, що розмір відшкодування моральної шкоди, завданої позивачеві, слід визначити на рівні мінімального розміру моральної шкоди.
       Доводи апеляційної скарги щодо збільшення розміру відшкодування моральної шкоди ніж гарантований державою, зводяться до необхідності здійснення переоцінки зібраних у справі доказів, що виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.
       Приведені в апеляційних скаргах доводи про те, що суд не дав оцінки наданим доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтами норм матеріального та процесуального права.
       Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
       Встановивши, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права до спірних правовідносин із дотриманням норм процесуального права, інших доводів незаконності та необґрунтованості оскаржуваного судового рішення у апеляційних скаргах не наведено, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.
       На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
       Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області — залишити без задоволення.
       Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2022 року — залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.
       Судді: