П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2023 року
м. Київ
 
справа № 215/3325/17
провадження № 51 - 2745 км 22
Верховний   Суд   колегією   суддів  Першої   судової   палати   
Касаційного   кримінального   суду   у   складі:
 
головуючого судді                                   ОСОБА_1 ,
суддів:                                                          ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання              ОСОБА_4 ,
прокурора                                                  ОСОБА_5 ,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 09 червня 2022 року стосовно
 
                                                ОСОБА_6 ,
                                                ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
                                                уродженця м. Баку, Азербайджан, який
                                               мешкає за адресою:  
АДРЕСА_1 , 
 
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 1, 2 ст. 125 КК України.
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
 
Вироком Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 березня 2021 року ОСОБА_6 засуджено за:
 
- ч. 1 ст. 125 КК України - до покарання у виді штрафу в розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 грн; на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 , ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_6 звільнено від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності;
 
- ч. 2 ст. 125 КК України - до покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 грн; на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 , ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_6 звільнено від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності. 
 
Дніпровський апеляційний суд 09 червня 2022 року вирок суду першої інстанції скасував, кримінальне провадження стосовно ОСОБА_6 закрив на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді й вичерпанням можливості їх отримати.
 
Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувався у тому, що він 11 вересня 2016 року приблизно о 18:05-18:10, перебуваючи біля свого домоволодіння АДРЕСА_1 , на ґрунті неприязних відносин, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, завдав ОСОБА_7 легких тілесних ушкоджень та ОСОБА_8 - легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я. 
 
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
 
За змістом касаційної скарги прокурор, не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить його скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. 
Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суд апеляційної інстанції не перевірив викладених в апеляційних скаргах доводів прокурора щодо неправильності призначеного покарання та обвинуваченого - щодо оцінки судом першої інстанції зібраних доказів, натомість скасував вирок суду першої інстанції й постановив ухвалу про закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_6 лише з підстав відсутності у матеріалах досудового розслідування постанови про призначення групи прокурорів від 21 червня 2017 року, про що безпосередньо питання обвинуваченим не ставилось. При цьому суд апеляційної інстанції на обґрунтування своїх висновків послався на висновок Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладений у постанові від 22 лютого 2021 року у справі № 754/7061/15, проте залишив поза увагою висновок Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладений у постанові від 04 жовтня 2021 року у справі № 724/86/20, яким розширено попередній висновок з питання вимог до процесуального рішення у формі постанови. Крім того, зазначає про те, що сторона захисту в апеляційній скарзі просила лише звернути увагу на відсутність у матеріалах постанови про призначення групи прокурорів, дослідити матеріали кримінального провадження й закрити кримінальне провадження з інших підстав. Суд апеляційної інстанції проігнорував надану прокурором під час апеляційного провадження постанову про призначення групи прокурорів від 21 червня 2017 року, чим порушив принцип змагальності та, дійшовши висновку про здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні не уповноваженою особою, постановив ухвалу про закриття кримінального провадження з цих підстав, чим фактично вийшов за межі апеляційної скарги обвинуваченого. 
 
Від ОСОБА_6 надійшли заперечення, в яких він просить касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 09 червня 2022 року - без зміни. 
 
Позиції учасників судового провадження
 
Прокурор підтримав касаційну скаргу, просив її задовольнити та скасувати ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 09 червня 2022 року стосовно ОСОБА_6 .

Мотиви Суду
 
Положенням ст. 433 КПК України визначено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу; переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
 
Відповідно до ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
 
Статтею 412 КПК України передбачено, що істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
 
Положеннями ч. 2 ст. 418, ст. 419 КПК України визначено, що судові рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу. Ухвала суду апеляційної інстанції, окрім іншого, має містити короткий зміст доводів особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення - підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою, а також викладаються докази, що спростовують її доводи.
 
До того ж суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції (ч. 1 ст. 409 КПК України), і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів, але з урахуванням особливостей, передбачених ст. 404 цього Кодексу. 
 
Зважаючи на приписи ст. 419 КПК України, суд апеляційної інстанції зобов`язаний проаналізувати й зіставити з наявними у справі та додатково поданими матеріалами всі доводи, наведені в апеляційній скарзі, й дати на кожен із них вичерпну відповідь, пославшись на відповідну норму права. При залишенні заявлених вимог без задоволення в ухвалі має бути зазначено підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
 
Обсяг розгляду в суді апеляційної інстанції має бути таким, щоб він дозволив усунути неповноту чи однобічність судового слідства суду першої інстанції і постановити законне й обґрунтоване рішення.
 
Колегія суддів касаційного суду уважає, що суд апеляційної інстанції вказаних вимог закону при перегляді вироку суду першої інстанції стосовно ОСОБА_6 за його апеляційною скаргою не дотримався.
 
Так, суд першої інстанції за результатом розгляду кримінального провадження дійшов висновку про те, що стороною обвинувачення надано достатньо належних та допустимих доказів, які підтверджують та доводять вчинення ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 125 КК України, та засудив його за даними нормами закону.
 
            ОСОБА_6 , не погоджуючись із вироком суду першої інстанції через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просив дослідити матеріали кримінального провадження, звернути увагу на відсутність у них постанови про призначення групи прокурорів, що свідчить про неповноважність прокурора ОСОБА_9 , скасувати оскаржуване судове рішення та закрити кримінальне провадження.
 
В апеляційній скарзі обвинувачений наводив конкретні доводи, які мали бути ретельно перевірені апеляційним судом.Натомість, суд апеляційної інстанції, виклавши суть доводів, всупереч вимогам ст. 419 КПК України усунувся від їх належної перевірки і відповідей на них взагалі не надав.
 
Суд апеляційної інстанції за результатом розгляду апеляційної скарги обвинуваченого дійшов висновку про необхідність закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_6 у зв`язку із невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді й вичерпанням можливості їх отримати, посилаючись на те, що в матеріалах досудового розслідування відсутня постанова про призначення прокурора ОСОБА_9 до складу групи прокурорів, що свідчить про пред`явлення ОСОБА_6 підозри та затвердження обвинувального акта неуповноваженою особою.
 
Системний аналіз положень КПК України свідчить про те, що процесуальне рішення про призначення групи прокурорів, зміну групи прокурорів не є самостійним доказом у кримінальному провадженні.
 
Тому, на думку колегії суддів, у випадку, якщо під час дослідження доказів в учасників провадження виникне питання щодо перевірки доказів з огляду на їхню належність та допустимість, суд має перевірити ці обставини, в тому числі шляхом витребування та приєднання до справи відповідних процесуальних документів з подальшим наданням їм оцінки.
 
Сторона захисту під час розгляду справи судом першої інстанції питання щодо повноважності прокурора ОСОБА_9 не ставила. Натомість указала такий довід у своїй апеляційній скарзі. 
 
В ході апеляційного розгляду кримінального провадження прокурор надав постанову про призначення групи прокурорів від 21 червня 2017 року, відповідно до якої прокурор ОСОБА_9 був призначений старшим групи прокурорів у кримінальному провадженні № 12016040760002095 за ознаками вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. 
 
Надану прокурором постанову про призначення групи прокурорів від 21 червня 2017 року колегія суддів апеляційного суду не врахувала, зазначивши про те, що така постанова була відсутня в матеріалах кримінального провадження на час завершення досудового розслідування та не була відкрита сторонам у визначеному законом порядку й закрила кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді й вичерпанням можливості їх отримати.
 
При цьому всупереч вимогам статей 370,419 КПК України апеляційний суд взагалі не здійснив перевірки доводів апеляційної скарги обвинуваченого, та в своїй ухвалі не зазначив, яким чином указана обставина вплинула на доказове значення отриманих результатів, на ті чи інші конвенційні або конституційні права людини, зокрема не встановив, наскільки процедурні недоліки «зруйнували» або звузили ці права або ж обмежили особу в можливостях їх ефективного використання.
 
Таке рішення суду апеляційної інстанції колегія суддів касаційного суду вважає передчасним та таким, що постановлене з недотриманням завдань і загальних засад кримінального провадження.
 
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що не будь-яке формальне недотримання вимог кримінального процесуального закону при отриманні доказу автоматично тягне необхідність визнання його недопустимим. Натомість закон зобов`язує суд дати оцінку доказу з точки зору його допустимості з урахуванням того, чи було допущене порушення КПК України істотним та яким чином воно перешкоджало забезпеченню та реалізації прав і свобод особи.
 
За наявності процесуальних порушень порядку отримання доказів визнавати їх недопустимими слід лише тоді, коли вони: прямо та істотно порушують права і свободи людини; та/або надають підстави для сумнівів у достовірності отриманих фактичних даних, які не видалося за можливе усунути в ході судового розгляду.
 
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 31 серпня 2022 року у справі № 756/10060/17 сформувала висновок щодо застосування норм права, згідно з яким у разі визнання доказів недопустимими суд має вмотивувати свої висновки про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, зазначивши, які саме й чиї права і свободи було порушено і в чому це виражалося.
 
З огляду на викладене ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам ст. 419 КПК України, а допущені цим судом порушення вимог кримінального процесуального закону у силу положень ч. 1 ст. 412 цього Кодексу є істотними, оскільки перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
 
Таким чином касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала апеляційного суду стосовно ОСОБА_6 - скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого необхідно врахувати вищенаведене, ретельно перевірити наведені в апеляційних скаргах доводи й ухвалити законне та обґрунтоване рішення, належним чином умотивувавши свої висновки. 
 
Керуючись статтями 441, 442 КПК України, Суд
 
постановив:
 
Касаційну скаргу прокурора задовольнити.
 
Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 09 червня 2022 року стосовно ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
 
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
С у д д і:

 
ОСОБА_1                              ОСОБА_2                              ОСОБА_3