ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2023 року	Львів	Справа № 140/5662/22 пров. № А/857/17325/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
судді-доповідача -	Шевчук С. М.	
суддів -	Кухтея Р. В.	
 	Обрізка І. М.	
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові    апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2022 року  у справі № 140/5662/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області   про  визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, 

місце ухвалення судового рішення  	м.Луцьк	
Розгляд справи здійснено за правилами	спрощеного позовного провадження	
суддя у І інстанції	Костюкевич С.Ф.	
дата складання повного тексту рішення	не зазначена	

ВСТАНОВИВ:
        І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Нечипуренко Володимир Іванович (далі – ОСОБА_1 позивач) звернувся в суд із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі - ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач) про визнання дій протиправними щодо обмеження пенсії позивача після її індексації з 01.03.2022; зобов`язання здійснити нарахування та виплату пенсії, з урахуванням індексації, без обмеження максимальним розміром в десять прожиткових мінімумів для осіб, що втратили працездатність, а саме виплачувати пенсію в розмірі 27 298,47 грн.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2022 року  у справі № 140/5662/22 позов задоволено.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо обмеження розміру пенсії ОСОБА_1 на суму підвищення пенсії, установленого постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 №118 “Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році”.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити з 01 березня 2022 року нарахування та виплату ОСОБА_1 підвищення пенсії, установленого постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 №118 “Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році”. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
В обґрунтування апеляційної скарги  вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
На підтвердження доводів апеляційної скарги  вказує, що при прийнятті оскаржуваного рішення, суд першої інстанції не урахував положень ст.64 Закону №2262, Постанову КМ України №118 від 16.02.2022 та не застосував  законодавчі норми щодо воєнного  стану в Україні, які впливають  також на правове регулювання правовідносин у сфері соціального захисту громадян, а зокрема Закон України «Про правовий режим воєнного стану» №389, абз. 3 пп.2 п. 22 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» БК України.  
Зазначає, що розмір пенсійної виплати позивача без обмеження складає 24 469,53 грн, що є більшим максимального розміру пенсії, встановленого законом,  відтак вказує на відсутність підстав для встановлення підвищення до пенсії відповідно до Постанови КМУ від 16.02.2022 №118. 
Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4  статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України  (далі  КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Про розгляд апеляційної  скарги відповідач повідомлений шляхом надіслання ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду  через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані  автоматизованої системи  документообігу суду. Про розгляд апеляційної  скарги  позивач повідомлений шляхом надіслання ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду на поштову адресу позивача, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. 
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Ухвалюючи судове рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що право позивача на обрахунок його пенсії без застосування обмеження максимальним розміром було захищене судовим рішенням.    На момент ухвалення судом рішення у цій судовій справі змін у чинному законодавстві України, які створюють підстави для обмеження розміру пенсії, не відбулося, а тому судове рішення від 07.09.2021 у справі №140/7125/21 залишається обов`язковим для виконання відповідачем і на даний час.
При цьому суд урахував, що незважаючи на наявність в постанові Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 №118 вимоги про підвищення розміру пенсії у межах максимального розміру пенсії, визначеного законом, станом на момент здійснення відповідачем такого перерахунку пенсії позивача у зв`язку із проведенням її індексації, чинної норми, яка б визначала розмір такого максимального обмеження, закон не містить, оскільки положення частини сьомої статті 43 Закону №2262-ХІІ Рішенням Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016 визнані такими, що не відповідають Конституції України, внаслідок чого втратили чинність з дати ухвалення відповідного Рішення Конституційного Суду України.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 є військовим пенсіонером, перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”. 
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 07.09.2021 у справі №140/7125/21 позов ОСОБА_1 задоволено повністю, визнано протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо проведення ОСОБА_1 з 01 квітня 2019 року перерахунку та виплати пенсії із застосуванням обмеження максимальним розміром пенсії; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити ОСОБА_1 з 01 квітня 2019 року перерахунок та виплату (з урахуванням виплачених сум) пенсії за вислугу років без обмеження її максимальним розміром.
Згідно з перерахунком пенсії на підставі рішення суду розмір пенсії з урахуванням індексації в сумі 3 352,44 грн становить 27 298,47 грн, однак з урахуванням максимального розміру пенсії її розмір визначено на рівні 24 469,53 грн.
Не погоджуючись із такою виплатою пенсії, позивач звернувся до відповідача із заявою щодо виплати пенсії без обмеження її максимальним розміром.
Листом від 28.06.2022 №5973-5019/Н-02/8-0300/22 ГУ ПФУ у Волинській області повідомило позивача, що оскільки розмір пенсії обчислено в максимальному розмірі, підстави для виплати підвищення до пенсії відповідно до постанови КМУ від 16.02.2022 №118 відсутні.
Не погоджуючись з такою відмовою позивач звернувся до суду з даним позовом.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.
Частиною 2  статті 19 Конституції України  передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»  (далі - Закон №2262-ХІІ) визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом. Зазначеним  Законом  держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим  Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного  законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.
Згідно з частиною 7  статті 43 Закону №2262-ХІІ  максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.
Відповідно до  статті 43 Закону № 2262-ХІІ  пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим  Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно із Законом України від 24 грудня 2015 року № 848-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України»  статтю 43 Закону № 2262-XII  доповнено частиною 7 про те що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Проте, зазначене положення в цілому визнано неконституційним відповідно до  Рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року.
Згідно із пунктом другим резолютивної частини  Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016, зокрема, частина 7  статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»  втратила чинність з дня  ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Таким чином, з 20 грудня 2016 року частина 7  статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»  є нечинною.
Відповідно до  Закону України від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який відповідно до Прикінцевих положень  цього Закону, набрав чинності з 01 січня 2017 року, у частину 7  статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»  слова і цифри «у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року» замінено словами і цифрами «по 31 грудня 2017 року».
Таким чином, буквальне розуміння змін, внесених  Законом України від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України»  з урахуванням  Рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року  дозволяє стверджувати, що у  Законі № 2262-XII  відсутня частина 7 статті 43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр, є нереалізованими.
Наведене означає, що протягом 2017 року  стаття 43 Закону № 2262-XII  не передбачала положення про те, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів.
Тобто, внесені  Законом України від 06 грудня 2016 року № 1774 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України»  до частини 7 зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії), самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.
Таким чином, з 20 грудня 2016 року (Рішення Конституційного Суду України) обмеження максимальним розміром пенсії є протиправним та відповідно є протиправними дії відповідача щодо обмеження призначеної позивачу пенсії.
Окрім того, апеляційний суд акцентує увагу на тому, що відповідно до  статті 1-1 Закону № 2262-XII  законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим  Законом, базується на  Конституції України  і складається з цього  Закону,  Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»  та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.
Зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим  Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього  Закону  та  Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Закон № 2262-XII  є спеціальним до спірних правовідносин та саме його норми слід першочергово застосовувати для їх врегулювання.
Обмеження пенсії військовослужбовців максимальним розміром вже регулювалося частиною 7  статті 43 Закону № 2262-XII, яка визнана неконституційною з 20 грудня 2016 року, а тому неможливо стверджувати, що з вказаної дати виникла ситуація, за якої дане питання попадає під регулювання положень  статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи»  у частині, що не вирішується нормами  Закону № 2262-XII.
Застосування положень  Закону України № 3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи»  щодо військовослужбовців фактично зводить нанівець наслідки прийняття  рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016, яким фактично встановлено, що обмеження пенсії військовослужбовців максимальним розміром не відповідає  статті 17 Конституції України.
Висновки по даній справі не спростовують можливість застосування норм  Закону України № 3668-VI  щодо осіб, яким положення про обмеження виплати пенсії в максимальному розмірі встановлено іншими спеціальними  Законами, що у встановленому порядку неконституційними не визнано.
Спір у цій справі стосується правомірності дій пенсійного органу щодо врахування при перерахунку пенсії позивача з 01 березня 2022 року на підставі  постанови Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 року № 118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році»  (далі  Постанова № 118) норм щодо обмеження пенсійних виплат максимальним розміром.
З матеріалів справи убачається, що на виконання судового рішення від 07.09.2021 у справі №140/7125/21 пенсійним органом проведено перерахунок пенсії та її основний розмір з 01.04.2019 склав 24  469,53 грн.
Відтак, питання обмеження пенсії позивача максимальним розміром вже було предметом судового розгляду у справі №140/7125/21.
На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 №118 органом Пенсійного фонду було проведено індексацію, яка становить 3 352,44 грн, а загальний розмір пенсії з урахуванням індексації склав 27 298,47 грн. Проте, позивач фактично отримує пенсію у розмірі 24    469,53 грн.
Право позивача на обрахунок його пенсії без застосування обмеження максимальним розміром було захищене судовим рішенням від 07.09.2021 у справі №140/7125/21.    
Апеляційний суд звертає увагу, що з 20 грудня 2016 року частину 7  статті 43 Закону №2262-ХІІ  втратила чинність на підставі  Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016.
Зазначене свідчить про те, що призначена відповідно до  Закону №2262-ХІІ  пенсія позивача не підлягає обмеженню максимальним розміром.
Пунктом 2 Постанови № 118 установлено, що з 1 березня 2022 року розміри пенсій, призначених відповідно до статей  13,  21  і  36 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»  (без урахування надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації пенсії, доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, щомісячної доплати до пенсії, адресної допомоги до пенсійної виплати та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством) військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за зазначеним Законом (крім військовослужбовців строкової служби), та членам їх сімей і строк призначення яких до 31 грудня 2021 року включно, підвищуються на коефіцієнт збільшення, установлений абзацом другим пункту 1 цієї  постанови, у межах максимального розміру пенсії, визначеного законом.
Щодо посилання пенсійного органу на наявність у пункті 2 Постанови № 118 положення про підвищення пенсій з 01 березня 2022 року «у межах максимального розміру пенсії, визначеного законом», апеляційний суд звертає увагу на те, що за загальним правилом вирішення колізій, передбаченим частиною третьою  статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі невідповідності правового акта  Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження №11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
У спірних відносинах наведене положення Постанови №118 суперечить приписам  Закону №2262-ХІІ  з урахуванням  Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016, які є спеціальними та підлягають застосуванню відповідачем.
Таким чином, попри наявність в Постанові № 118 застереження про підвищення розміру пенсії у межах максимального розміру пенсії, визначеного  законом, станом на момент здійснення відповідачем такого перерахунку пенсії позивача у зв`язку із проведенням її індексації чинної норми, яка б визначала розмір такого максимального обмеження,  закон  не містить, оскільки положення частини сьомої  статті 43 Закону № 2262-XII  Рішенням Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016  визнані такими, що не відповідають  Конституції України, внаслідок чого втратили чинність з дати ухвалення відповідного Рішення Конституційним Судом України.
Апеляційний суд приходить до висновку, що  Закон № 2262-XII  є спеціальним до спірних правовідносин в частині визначення максимального розміру пенсій військовослужбовців та саме його норми слід першочергово застосовувати для їх врегулювання.
Із цих же підстав неможливо застосувати приписи  Закону України № 3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи»  в частині відповідних обмежень.
Слід підкреслити, що обмеження пенсії військовослужбовців максимальним розміром вже регулювалося частиною  статті 43 Закону № 2262-XII, яка визнана неконституційною з 20 грудня 2016 року, а тому неможливо стверджувати, що з вказаної дати виникла ситуація, за якої це питання попадає під регулювання положень  Закону України № 3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи»  в частині, що не вирішується нормами  Закону № 2262-XII.
Враховуючи викладене, норми Постанови №118 не можна застосувати у частині проведення індексації саме у межах максимального розміру пенсій військовослужбовців встановленого  законом, оскільки жодним спеціальним  законом  таких обмежень на сьогодні не встановлено.
Відтак, з огляду на викладені правові норми та встановлені фактичні обставини справи, апеляційний суд вважає, що ГУ ПФУ протиправно ухиляється від проведення виплати пенсії позивачу без обмеження максимальним розміром, а тому його позовні вимоги є цілком обґрунтованими та правомірними.
Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.
Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.
Тому за наведених вище підстав, якими суд обґрунтував своє рішення, суд не бачив необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у справі.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Досліджуючи питання, яке стосуються розподілу судових витрат понесених у даній справі, колегією суддів установлено, що позивачем не понесено витрат  по сплаті судового збору у  суді апеляційної інстанції, а відтак підстави для їх розподілу відсутні.
Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,  
                                             П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області залишити без задоволення.
Рішення  Волинського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2022 року  у справі № 140/5662/22 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої  статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	І. М. Обрізко