УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №285/2961/21 Головуючий у 1-й інст. Сташків Т. Г. 
Категорія 60 Доповідач Павицька Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого          Павицької Т. М.,
суддів                 Трояновської Г.С., Миніч Т.І.
за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №285/2961/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Пилиповицька сільська рада Новоград-Волинського району Житомирської області про визнання заповітів нікчемними та недійсними, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новоград – Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 12 жовтня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Сташків Т.Г. в м. Новоград - Волинський,
в с т а н о в и в :
У червні 2021 року ОСОБА_1  звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати нікчемними та недійсними заповіти  ОСОБА_4 ,а саме: 
- заповіт на користь ОСОБА_3 , посвідчений секретарем Пилиповицької сільської ради Новоград – Волинського району Житомирської області 29 липня 2008 року, зареєстрований в реєстрі за №240;
- заповіт на користь ОСОБА_2 , посвідчений секретарем Пилиповицької сільської ради Новоград – Волинського району Житомирської області 05 серпня 2014 року, зареєстрований в реєстрі за №25.
В обґрунтування позову зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати - ОСОБА_4 . Вказує, що 20 березня 2019 року нею була подана до Новоград – Волинської державної нотаріальної контори заява про прийняття спадкового майна, яке складається із житлового будинку по АДРЕСА_1 та земельних ділянок на території Пилиповицької сільської ради. Стверджує, що саме тоді вона дізналася про існування двох заповітів матері на користь ОСОБА_3 від 29 липня 2008 року та на користь ОСОБА_2 від 05 серпня 2014 року. Вважає, що дані заповіти її матері не відповідають вимогам ст. 1257 ЦК України та ч. 1 ст. 225 ЦК України, оскільки заповіт на користь ОСОБА_3 підписаний особисто заповідачем 29.08.2008, проте секретарем сільської ради посвідчений на місяць раніше, а саме - 29.07.2008. Крім того, стверджує, що у заповіті від 29.07.2008 відсутня інформація про роз`яснення заповідачу змісту положень ЦК України щодо права на обов`язкову долю у спадщині, тому заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення і повинен бути визнаний судом нікчемним. Зазначає, що при посвідченні заповіту від 05.08.2014 посадовою особою місцевого самоврядування не виконані вимоги щодо його посвідчення, що у свою чергу дає підстави для визнання його нікчемним.
Стверджує, що похилий вік, фізичний та психічний стан матері позбавляли її можливості зробити будь-які розпорядження щодо свого майна, оскільки вона тяжко хворіла та не могла усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними під час підписання оспорюваних заповітів. Зазначає, що існування оспорених заповітів порушує її право на отримання спадщини за законом як спадкоємця першої черги поряд із сестрами – ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , а тому враховуючи вищевикладене просить задовольнити її позов в повному обсязі.
Рішенням Новоград – Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 12 жовтня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким залишити її позовну заяву без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що судом першої інстанції не вірно зазначено в оскаржуваному рішенні суду те, що вона в судові засідання 13.09.2022, 26.09.2022 та 12.10.2022 не прибула, а про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Зазначає, що нею подавалися заяви, в яких вона просила відкласти розгляд справи, оскільки бажала особисто брати участь у судових засіданнях, при цьому заяву про розгляд справи у свою відсутність до суду першої інстанції не подавала. Вказує, що якщо причини неявки визнанні судом неповажними, то суд першої інстанції мав би діяти з урахуванням положень статті 223 ЦПК України. Вважає, що суд першої інстанції не мав жодних правових підстав розглядати справу по суті за її відсутності, ухвалювати рішення про відмову у задоволені позову, порушуючи при цьому приписи ст. 224 та ст. 257 ЦПК України. Вказує, що зазначені вище порушення норм процесуального права порушують її процесуальні права як позивача у справі, а тому враховуючи вищевикладене просить скасувати рішення Новоград – Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 12 жовтня 2022 року та залишити її позов без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України.
Рішення суду першої інстанції оскаржується з підстави залишення позову без розгляду, а тому по суті судом апеляційної інстанції не переглядається.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 04 червня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Новоград – Волинського міськрайонного суду Житомирської області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Пилиповицька сільська рада Новоград-Волинського району Житомирської області про визнання заповітів нікчемними та недійсними.
Рішенням Новоград – Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 12 жовтня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
ОСОБА_1 не погоджуючись із вказаним рішенням суду оскаржила його в апеляційному порядку.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що позивач просить залишити її позов без розгляду.
Главою 1 Розділу V ЦПК України встановлено правила та порядок звернення із апеляційною скаргою на рішення судів першої інстанції та визначено порядок апеляційного провадження.
Відповідно до частини першої статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
Зокрема, згідно з пунктом 5 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав про це відповідну заяву.
Відповідно до частини третьої статті 217 ЦПК України розгляд справи по суті розпочинається з оголошенням головуючим судового засідання відкритим.
Встановлено, що розгляд справи за позовом ОСОБА_1 по суті розпочався 13 липня 2021 року.
Позивач до суду першої інстанції із заявою про залишення її позову без розгляду до початку розгляду справи по суті не зверталася.
Частиною першою статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції (стаття 367 цього Кодексу).
Згідно ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право:
1) залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення;
2) скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення;
3) визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у передбачених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині;
4) скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково;
5) скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю;
6) скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції;
7) скасувати ухвалу про відкриття провадження у справі і прийняти постанову про направлення справи для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю;
8) у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених в пунктах 1-7 частини першої цієї статті.
Права особи, яка подала апеляційну скаргу, визначені ст. 364 ЦПК України, яка надає їй право на доповнення, зміну апеляційної скарги або її відкликання чи відмову від неї.
Результат аналізу цих норм дає підстави для висновку, що відповідно до статті 377 ЦПК України, якою передбачена можливість залишення позову без розгляду, позов не може бути залишений без розгляду судом апеляційної інстанції за заявою позивача, оскільки він вже вирішений по суті шляхом ухвалення рішення судом першої інстанції, а позивач наділений правом на залишення без розгляду його позову лише за умови подання ним такої заяви до початку розгляду справи по суті.
Наведене узгоджується з правовими висновками викладеними у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 жовтня 2019 року у справі №552/2859/18 (провадження №61-15828св19).
Принцип диспозитивності реалізується сторонами на стадії апеляційного розгляду відповідно до статті 373 ЦПК України, згідно з якою в апеляційному суді позивач має право відмовитися від позову, а сторони укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу.
З огляду на наведене, на стадії апеляційного розгляду позивачеві не надано право заявляти клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, а відповідно, таке його клопотання задоволенню не підлягає. Право на подання заяви про залишення позовної заяви без розгляду може бути реалізоване лише під час розгляду справи в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення.
Оскільки спір вже вирішений по суті шляхом ухвалення рішення, вимоги апеляційної скарги про залишення позову без розгляду не ґрунтуються на Законі.
Судові витрати залишити за сторонами, оскільки судом апеляційної інстанції залишено без змін рішення суду першої інстанції, тому питання перерозподілу судових витрат не вирішується апеляційним судом.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Новоград – Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 12 жовтня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Дата складення повного судового рішення 27 грудня 2022 року.

Головуючий 

Судді