ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 644/2457/20  Номер провадження 22-ц/814/91/23	Головуючий у 1-й інстанції Глібко О.В.  Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2023 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Хіль Л.М.
судді Карпушин Г.Л., Кузнєцова О.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою  Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14 липня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова, Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Міністерство оборони України про зобов`язання вчинення дій щодо зміни правового статусу квартири про зобов`язання вчинити певні дії,
в с т а н о в и в:

       У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом в якому просив визнати неправомірним та скасувати розпорядження-Окреме Доручення заступника Міністра оборони України № 19360/з від 12.12.2019 року щодо зупинення подання до розгляду пропозицій (погодження) до квартирно-експлуатаційних відділів (частин районів) щодо виключення житла з числа службового.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 в особі її житлової комісії погодити зняття статусу «службове житло» з квартири АДРЕСА_1 , а командира військової частини НОМЕР_1 зобов`язати затвердити вказане рішення житлової комісії військової частини, для забезпечення його та членів сім`ї постійним житлом/
Визнати за ним право на виключення з числа службових квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова, квартири АДРЕСА_1 для забезпечення його сім`ї постійним житлом.
Зобов`язати квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова подати до Харківської міської ради клопотання про виключення з числа службових квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова квартири АДРЕСА_1 .
Ухвалою суду від 07.04.2020 року було відмовлено у відкритті провадження по справі в частині позовних вимог до Міністерства оборони України про визнання неправомірним та скасування розпорядження-Окреме Доручення заступника Міністра оборони України № 19360/з від 12.12.2019 року щодо зупинення подання до розгляду пропозицій (погодження) до квартирно-експлуатаційних відділів (частин районів) щодо виключення житла з числа службового та в частині позовних вимог до Військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання військову частину НОМЕР_1 в особі її житлової комісії погодити зняття статусу «службове житло» з квартири АДРЕСА_1 , а командира військової частини НОМЕР_1 зобов`язати затвердити вказане рішення житлової комісії військової частини, для забезпечення постійним житлом підполковника ОСОБА_1 та членів його сім`ї.
Постановою Харківського апеляційного суду від 10.06.2020 року ухвала Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07.04.2020 року була скасована в частині відмови у відкритті провадження в частині позовних вимог про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 в особі її житлової комісії погодити зняття статусу «службове житло» з квартири АДРЕСА_1 , а командира військової частини НОМЕР_1 зобов`язати затвердити вказане рішення житлової комісії військової частини, для забезпечення постійним житлом підполковника ОСОБА_1 та членів його сім`ї. В іншій частині ухвала суду залишена без змін.
У березні 2021 року адвокат Коваль А.П. який діє в інтересах ОСОБА_1 подав заяву про зміну позовних вимог, просив не розглядати позовну вимогу, щодо зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 в особі житлової комісії погодити зняття статусу «службове житло» з квартири АДРЕСА_1 , а командира військової частини зобов`язати затвердити вказане рішення житлової комісії. Третя та четверта позовні вимог залишились незмінними.
       В обґрунтування заявлених вимог позову зазначав, що він разом із сім`єю на підставі ордеру №065316 від 05.03.2019 року, виданого виконавчим комітетом Харківської міської ради, у зв`язку із проходженням військової служби, проживає у вказаній квартирі, яка має статус службового житла.
       Вказував, що він перебуває на військовій службі в в/ч НОМЕР_1 , є ветераном війни-учасником бойових дій в зоні ООС. Перебуває на квартирному обліку для отримання постійного житла, має календарну вислугу на військовій службі 22 роки.
Із метою реалізації житлових прав, він звертався до житлової комісії військової частини НОМЕР_1 із рапортом з проханням розглянути питання щодо надання згоди на зняття статусу «службове» із житлового приміщення, де він проживає з сім`єю.
Рішенням житлової комісії в/ч НОМЕР_1 від 26.02.2021 року та Наказом командира в/ч НОМЕР_1 №383 від 03.03.2021 року погоджено вилучення із числа службових житла за адресою: АДРЕСА_2 , проте на його звернення з цього приводу до КЕВ м. Харкова отримав відмову, яка мотивована розпорядженням вищестоящих посадових осіб органів військового управління, щодо зупинення розгляду питань виключення квартир з числа службових для збереження фонду службового житла.
Крім того у рішення зазначено, що наявність вказаної вислуги на військовій службі не надає йому права вимагати конкретне службове житло для постійного проживання без додержання черговості. 
Вказував, що такі відмови протиправні та посилаючись на вимоги Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» та Порядок забезпечення військовослужбовців і членів їх сімей житловими приміщеннями, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 №1081, просив захисти порушене право на забезпечення постійним житлом згідно заявлених вимог позову.
        Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14 липня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано за ОСОБА_1 , право на виключення з числа службових квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова квартири АДРЕСА_1 .
Зобов`язано Квартирно-експлуатаційний відділ м.Харкова подати до Харківської міської ради Харківської області клопотання про виключення з числа службового житла квартири  АДРЕСА_1 .
Не погодившись з вказаним рішенням його в апеляційному порядку оскаржило КЕВ м. Харкова, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
В обгрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що при постановленні оскаржуваного рішення міський суд неправильно застосував вимоги ст.12 Закону України «Про соціальний захист та правовий статус військовослужбовців та членів сімей» та Постанову Кабінету Міністрів України №1081 від 03.08.2008, залишивши поза увагою, що позивач має забезпечуватися житлом для постійного проживання з житлового фонду Міністерства оборони України згідно з чергою, визначеною часом прийняття на облік, оскільки порушення черги призведе до порушення конституційних прав на житло інших військовослужбовців.
Заперечує застосування до спірних правовідносин Положення про порядок надання службових житлових приміщень і користування ними в УРСР, оскільки порядок зняття статуту «службове житло» з квартир, в яких проживають військовослужбовці та члені їх сімей регламентовані Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністра оборони України від 31.07.2018 №380.
Вказує, що судова практика судів апеляційної та касаційної інстанцій з вирішення аналогічних питань не є сталою та просить врахувати постанову Верховного Суду у справі №953/18314/19 від 21.09.2020, постанову Харківського апеляційного суду №640/16889/18 від 18.02.2021.
Зазаначає, що висновки суду першої інстанції щодо втручання публічної влади в право на володіння майном, є такими, що не стосуються предмета спору, а застосована практика Європейського суду з прав людини є не коректною.
Вказує, що оскаржуваним рішенням суд першої інстанції зобов`язав КЕВ м. Харкова вчинити дії залишивши поза увагою відсутність рішення житлової комісії військової частини та наказу командира військової частини про затвердження такого рішення.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 18 жовтня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 13 липня 2021 року.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 18 жовтня 2021 року призначено справу до розгляду на 15:30 год 29 березня 2022 року.
22 жовтня 2021 року представник позивача - адвокат Коваль А.П. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, як законне та обґрунтоване.
Розпорядженням Верховного Суду від 25 березня 2022 року №14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду Полтавському апеляційному суду.
Ухвалами Полтавського апеляційного суду від 22.04.2022 справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду із повідомленням учасників справи.
Сторони будучи належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи до суду не з`явились.
11.10.2022 року від Міністерства Оборони України надійшло клопотання про розгляд справи без участі їхнього представника відділу. Просять рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. 
15.12.2022 року від КЕВ м. Харкова подано до Полтавського апеляційного суду клопотання про розгляд справи без участі представника відділу. Доводи апеляційної скарги підтримує, наполягає на її задоволенні.
29.12.2022 року від представника ОСОБА_1 адвокат Коваля А.П. надійшла заява про направлення справи за територіланою підсудністю до адміністративного суду.
За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про розгляд апеляційної скарги без участі учасників справи.
Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Місцевим судом встановлено, що ОСОБА_1 проходить військову службу в В/Ч НОМЕР_1 , яка входить до складу сил, що беруть участь в АТО, ветеран війни-учасник бойових дій, згідно витягу з послужного списку він має загальну вислугу 22 роки. (том. 1 а. с. 8, 12-13, 14, 15).
На підставі службового ордера № 065316 від 05.03.2019 року ОСОБА_1 вселився в службову квартиру разом з сім`єю за адресою: АДРЕСА_2 . ( а. с. 9)
Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради № 598 від 29.08.2018 року включені до числа службових 16 квартир у житловому будинку будинку АДРЕСА_3 , в тому числі, квартиру АДРЕСА_1 . ( том. 1 а. с. 10).
05.03.2019 року Виконавчий комітет Харківської міської ради видав ОСОБА_1 ордер на житлове приміщення №065316, яким позивачу разом з його родиною з 4-х осіб надано право на заняття приміщення за адресою: АДРЕСА_2 ., на підставі рішення №122 від 20.02.2019 року.
02.04.2019 року ОСОБА_1 разом сім`єю з чотирьох осіб, зареєстровані за вказаною адресою (том. 1 а. с. 11).
26.02.2021 року на засіданні житлової комісії військової частини НОМЕР_1 розглянуто питання щодо надання згоди на вилучення із числа службового житла, житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , в якому проживає ОСОБА_1 разом з родиною - 4 особи, та рішенням житлової комісії надано згоду на зняття статусу «службове» з вказаної квартири ( том. 2 а. с. 29).
Згідно Витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03.03.2021 року за №383 «Про затвердження протоколу житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , затверджено протокол житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 26.02.2021 року, погоджено вилучення із числа службового житла житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , в якому проживає ОСОБА_1 разом з родиною - 4 особи (том. 2 а. с. 30).
ОСОБА_1 звернувся до військової частини НОМЕР_1 з проханням погодити виключення квартири з числа службових та до КЕВ м. Харкова, який є контролюючим органом, однак отримав відмову, з посиланням на доручення заступника Міністра оборони України від 12.12.2019 року № 19360/, а також на те, що виключення квартир з числа службових для забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей здійснюється на підставі клопотання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району за встановленим порядком, оскільки позивач має вислугу проходження військової служби менше 25 років, підстави для розгляду питання виключення житлового приміщення з числа службових відсутні ( том. 1 а. с. 18, 19).
Відповідно до Довідки №1131 від 18.03.2020 року, виданої КЕВ м. Харкова, ОСОБА_1 станом на 01.01.2020 року перебуває на квартирному обліку в Чугуївському гарнізоні у загальній черзі з 28.03.2005 року за №192 та першочерговій черзі з 28.01.2016 року за №109 (том. 1 а. с. 15).
Задовольняючи вимоги позову, місцевий суд виходив із того, що реалізація забезпечення позивача, як військовослужбовця, постійним житлом шляхом його виключення з числа службових жодним чином не пов`язується законодавством з квартирною чергою особи, яка обрала такий спосіб забезпечення житлом. На цей час, у встановленому порядку не видано жодних законодавчих норм, які б обмежували встановлену п.10 Інструкції та ч.3 п.3 Порядку житлову пільгу щодо можливості реалізації права позивача на виключення його квартири з числа службових. Тоді як відмова відповідачів у вчинення відповідних дій є позбавленням права на житло та принципу законного очікування, спрямованого на те, щоб у випадках, коли особа переконана, що досягне певного результату, якщо буде діяти відповідно до норм правової системи, забезпечити захист цих очікувань.
Апеляційний суд не погоджується із висновком суду першої інстанції в частині того, що даний спір підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.
Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.
Згідно зі статтею 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судоустрій будується за принципами територіальності, спеціалізації та інстанційності.
Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства: цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.
Відповідно до положень  статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають, із цивільних, трудових, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.
Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.
Адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір (пункт 1 частини першої статті 4 КАС України).
Публічно-правовий спір - це, зокрема, спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).
Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).
Отже, до справ адміністративної юрисдикції процесуальний закон відніс публічно-правові спори, ознакою яких є не лише особливий суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім спорів, для яких закон установив інший порядок судового вирішення. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір.
Стосовно терміну «владні управлінські функції», то зміст поняття «владні» полягає в наявності у суб`єкта повноважень застосовувати надану йому владу, за допомогою якої впливати на розвиток правовідносин, а «управлінські функції» - це основні напрямки діяльності органу влади, його посадової чи службової особи або іншого уповноваженого суб`єкта, спрямовані на управління діяльністю підлеглого суб`єкта.
Із огляду на викладене до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома чи більше суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у правовідносинах, в яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень. Наведене відповідає сталій позиції Великої Палати Верховного Суду, сформованій у справах №368/561/19 та №712/5476/19 від 29.09.2020, №640/22013/18 від 13.10.2020, №175/1571/15 від 23.11.2021.
Звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивач, посилаючись на протиправні дії відповідачів, просить зобов`язати в/ч НОМЕР_1 , в особі її житлової комісії, погодити зняття статусу «службове житло» із квартири, а командира - затвердити вказане рішення житлової комісії; КЕВ міста Харкова подати до Харківської міської ради Харківської області клопотання про виключення із числа службового житла спірну квартиру.
У пункті 11 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями встановлено механізм виключення житлового приміщення з числа службового, передбачено, що виключення житлового приміщення з числа службового провадиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно-експлуатаційного органу.
Пунктом 10 розділу 7 Інструкції №380 передбачено, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, а також особи, звільнені з військової служби за станом здоров`я, віком, у зв`язку із скороченням штатів, особи з інвалідністю І чи ІІ групи, члени сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби, що забезпечені службовими житловими приміщеннями незалежно від місця його знаходження, мають право на виключення цього житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання за умови перебування на обліку та в порядку, визначеному пунктами 3-7 цього розділу.
Виключення квартир з числа службових для забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей здійснюється на підставі клопотання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району за встановленим порядком.
До виконавчих органів районної, міської, районної у місті ради КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району надає облікову справу військовослужбовця разом з витягом із Списку надання постійного житла у Збройних Силах України, копію протоколу житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії), витяг із наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю житлового приміщення для постійного проживання.
Ордер на постійну житлову площу в закритих військових містечках оформлюється та видається відповідним начальником КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району протягом п`яти робочих днів.
Отже, у спірних правовідносинах КЕВ наділений повноваженнями приймати рішення, що впливають на можливість реалізації позивачем соціальних гарантій в силу його особливого статусу, визначеного Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тобто внаслідок проходження ним публічної служби, різновидом якої є служба військова.
При цьому слід ураховувати, що для визначення юрисдикції суду у спорі з приводу прийняття громадянина на публічну службу, її проходження чи звільнення суд має встановити, чи проходила особа публічну службу, а також, у зв`язку з чим - прийняттям, проходженням або звільненням - виник спір (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі №712/5476/19.
Публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (пункт 17 частини першої статті 4 КАС України у чинній редакції).
Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби (частина перша статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).
Отже, військова служба є різновидом служби публічної, тому спори з приводу проходження військової служби, зокрема з приводу соціального захисту військовослужбовців, належать до юрисдикції адміністративних судів.
Позивач, мотивував позов приписами Конституції України, Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і Інструкції № 380.
При цьому, передбачена пунктом 10  Інструкції №380 соціальна гарантія, якої, як вважав позивач, його протиправно позбавили, передбачена для осіб, котрі проходять військову, тобто публічну службу.
Таким чином, право, яке позивач вважає порушеним, він набув саме у зв`язку з проходженням військової служби.
Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби (пункт 2 частини першої статті 19 КАС України).
Велика Палата Верховного Суду у пункті 82 постанови від 08.06.2022 у справі №362/643/21 дійшла висновку, що спори щодо оскарження особами з числа військовослужбовців рішень, дій чи бездіяльності відомчих житлових (житлово-побутових, з контролю за розподілом житла) комісій є спорами з приводу проходження позивачами військової служби як різновиду служби публічної. Такі спори належать до юрисдикції адміністративних судів.
За таких обставинах у справі, яка розглядається, суд першої інстанції не врахував, що зазначений спір є публічно-правовим та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки він виник щодо можливості реалізації позивачем права на соціальну гарантію, надану йому в силу особливого статусу військовослужбовця.
Подібних висновків дійшов Верховний Суд, про що зазначив у постановах від 03.09.2022 у справі №362/6167/20, від 19.10.2022 у справі №522/14188/20.
Згідно п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України  суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Згідно ч.1 ст.377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 ст.377 ЦПК України порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.
Оскільки суд першої інстанцій дійшов помилкового висновку про можливість розгляду цієї справи за правилами цивільного судочинства, а також враховуючи, що позовні вимоги підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства, апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції із закриттям провадження у справі.
За змістом ч.1 ст.256 ЦПК України  якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.
17.01.2023 року від представника ОСОБА_1 - адвоката Коваля А.П. надійшла заява про те, що у зв`яку зі зміною судової практики ВП ВС України таких справ просить справу після розгляду направити до адміністративного суду за встановленою юрисдикцією.
Оскільки апеляційний суд закриває провадження на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, у зв`язку із тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства наявні підстави для задоволення заяви та направлення справи за встановленою юрисдикцією, а саме до Полтавського окружного адміністративного суду, до юрисдикції якого віднесено розгляд справи.
Керуючись ст.ст.  367 ч.1,2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.4, 377 ч.2, 255 ч.1 п.1, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м.Харкова - задовольнити частково.
Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14 липня 2021 року - скасувати.
Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 та Квартирно-експлуатаційного відділу м.Харкова, за участю третьої особи – Міністерства Оборони України, про зобов`язання вчинити певні дії - закрити.
Роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 та Квартирно-експлуатаційного відділу м.Харкова про зобов`язання вчинити певні дії - віднесений до юрисдикції адміністративного суду.
Заяву, ОСОБА_1 подану в його інтересах адвокатом Ковалем Анатолієм Павловичем, про направлення справи за встановленою юрисдикцією- задовольнити.
Передати справу за позовом  ОСОБА_1 до Військової частини  НОМЕР_1  та Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Міністерство оборони України про зобов`язання вчинити певні дії до Полтавського окружного адміністративного суду (36039, м. Полтава, вул.Пушкарівська,9/26), як суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд справи.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя                                                               Л.М. Хіль
Судді                                                                                Г.Л. Карпушин
О.Ю. Кузнєцова
Повний текст постанови складено 01.02.2023 року.