Номер провадження: 22-ц/813/2928/23 
Справа № 501/3179/20
Головуючий у першій інстанції Пушкарський Д. В.
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.2023 року                                                                 м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: Погорєлової С.О. 
суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.
                        за участю секретаря: Дубрянської Н.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «УкрСиббанк» у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (третя особа - ОСОБА_3 ) про визнання поруки припиненою, на рішення Іллічівського міського суду Одеської області, постановлене під головуванням судді Пушкарського Д.В. 08 лютого 2022 року у м. Чорноморськ Одеської області, -
встановила:

У вересні 2020 року до суду першої інстанції звернулися ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з позовом до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», в якому просили:
- визнати договір поруки №145616 від 27 вересня 2007 року, укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , припиненим;
- визнати договір поруки №145643 від 27 вересня 2007 року, укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 , припиненим.
Свої вимоги позивачі обґрунтовували тим, що 27 вересня 2007 року між ОСОБА_3 та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту №11224476000, відповідно до умов якого ПАТ «УкрСиббанк» надав ОСОБА_3 кредит – грошові кошти у іноземній валюті у розмірі 95 200 доларів США. ОСОБА_3 зобов`язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 27 вересня 2022 року та сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 10,5% річних. З метою забезпечення виконання зобов`язань за даним кредитним договором, між ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено Договір поруки №145616 від 27 вересня 2007 року, та між ОСОБА_2 та ПАТ «УкрСиббанк» укладено Договір поруки №145643 від 27 вересня 2007 року.
26 грудня 2012 року між Банком та ОСОБА_3 було укладено Додаткову угоду №2 до кредитного договору, відповідно до умов якої змінено розмір ануїтетного платежу за договором, розмір якого встановлено в сумі 775 доларів США. За цією Угодою сторони домовились, що за користування кредитними коштами понад встановлений термін, банк автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в подвійному розмірі від ставки встановленої умовами договору. Тобто, без погодження з поручителями та без укладення відповідних додаткових угод до договорів поруки, Банк змінив розмір відсоткової ставки, тим самим збільшив обсяг відповідальності, що у відповідності до ч.1 ст.559 ЦК України є підставою для припинення поруки (а.с.2-5).
Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 08 лютого 2022 року позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було задоволено
Визнано договір поруки №145616 від 27 вересня 2007 року, укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , припиненим.
Визнано договір поруки №145643 від 27 вересня 2007 року, укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 , припиненим.
В апеляційній скарзі представник АТ «УкрСиббанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що порука не може бути припиненою, якщо наявне судове рішення в іншій справі №501/1271/16-ц про стягнення з боржника та поручителів на користь кредитора заборгованості за кредитним договором. При цьому, стягуючи кредитну заборгованість, у тому числі з поручителя, суд перевіряв чинність та строк дії договору поруки.
Сторони про розгляд справи на 17 січня 2023 року були сповіщені належним чином.
13 січня 2023 року від ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на адресу Одеського апеляційного суду надійшла заява про відкладення судового засідання.
16 січня 2023 року від представника АТ «УкрСиббанк» на адресу Одеського апеляційного суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника Банку.
Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний суд, з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутності сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника Акціонерного товариства «УкрСиббанк» підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування судом норм матеріального права.
Як вбачається з матеріалів справи, 27 вересня 2007 року між ОСОБА_3 та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено Договір про надання споживчого кредиту №11224476000, відповідно до умов якого Банк надав ОСОБА_3 в кредит грошові кошти в іноземній валюті на загальну суму в розмірі 95 200,00 доларів США, на строк до 27 вересня 2022 року, зі сплатою відсотків за використання кредитних коштів в розмірі 10,5% річних (а.с.14-25).
З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, 27 вересня 2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено Договір поруки №145616. У той же день між ОСОБА_2 та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено Договір поруки №145643, і за умовами обох договорів поручителі зобов`язалися перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов`язаннями останнього за основним договором (а.с.30-32).
26 грудня 2012 року між Банком та ОСОБА_3 було укладено Додаткову угоду №2 до кредитного договору, відповідно до умов якої змінено розмір ануїтетного платежу за договором: позичальник зобов`язався повертати кредит та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 775,00 доларів США в день сплати. Сторони домовились, що за користування кредитними коштами понад встановлений термін банк автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в подвійному розмірі від ставки, встановленої умовами договору (а.с.26).
У зав`язку із невиконанням ОСОБА_3 вимог кредитного договору, ПАТ «УкрСиббанк» 01 червня 2016 р. звернулось до суду першої інстанції з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, згідно якого просило суд:
- стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , в солідарному порядку, суму боргу по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом за договором про надання споживчого кредиту №11224476000 від 27 вересня 2007 року в розмірі 49595,70 доларів США та пеню в розмірі 31683,63 грн.;
- стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , в солідарному порядку, суму боргу по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом за договором про надання споживчого кредиту №11224476000 від 27 вересня 2007 року в розмірі 49595,70 доларів США та пеню в розмірі 31683,63 грн.;
- стягнути з відповідачів судовий збір в рівних частках.
ОСОБА_3 22 березня 2017 звернувся до суду першої інстанції із зустрічним позовом до ПАТ «УкрСиббанк» (треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ) про розірвання договору про надання споживчого кредиту, згідно якого просив суд розірвати договір про надання споживчого кредиту №11224476000 від 27 вересня 2007 року, укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 , судові витрати віднести за рахунок відповідача.
Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 06 листопада 2020 року у справі №501/1271/16-ц позов ПАТ «УкрСиббанк» було задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в солідарному порядку, суму боргу по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом за договором про надання споживчого кредиту №11224476000 від 27 вересня 2007 року в розмірі 46162,95 доларів США, з них: заборгованість з основного боргу за кредитом у розмірі 43853,17 доларів США та заборгованість по процентах за користування кредитом у розмірі 2309,78 доларів США.
Стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 19367,25 грн. в рівних частках з кожного по 6455,75 грн.
У задоволенні решти вимог відмовлено.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ПАТ «УкрСиббанк» (треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про розірвання договору про надання споживчого кредиту було відмовлено.
Вказане судове рішення було оскаржене у апеляційному порядку ОСОБА_1 , станом на сьогоднішній день справа №501/1271/16-ц не розглянута.
Таким чином, позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання договорів поруки припиненими, який є предметом розгляду у даній справі, був поданий до суду першої інстанції у вересні 2020 році, тобто, під час розгляду Іллічівським міським судом Одеської області цивільної справи №501/1271/16-ц.
При цьому, про розгляд справи №501/1271/16-ц не могло бути невідомо головуючому судді при розгляді даної справи, оскільки Висновок №01/09 судово-економічної експертизи від 01 вересня 2020 року, на який посилається суддя в оскаржуваному рішенні Іллічівського міського суду Одеської області від 08 лютого 2022 року, був складений по цивільній справі №501/1271/16-ц.
Згідно ч.1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Згідно ч.ч.1, 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.
У частині першій статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою (частина перша статті 546 ЦК України).
Згідно ч.1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. Тому спосіб захисту інтересу, передбачений пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України, може застосовуватися лише в разі недоступності позивачу можливості захисту його права.
Задоволення позову про визнання відсутності права вимоги в особи, що вважає себе кредитором, і відсутності кореспондуючого обов`язку особи - боржника у відповідних правовідносинах є спрямованим на усунення правової невизначеності. Тобто, відповідне судове рішення має забезпечити, щоб обидві сторони правовідносин могли у майбутньому знати про права одна одної та діяти, не порушуючи їх. А тому такий спосіб захисту є виключно превентивним.
Якщо кредитор, який діяв в умовах правової невизначеності, у минулому порушив права особи, яку він вважає боржником, то для останнього ефективним способом захисту буде той, який спрямований на захист порушеного права, а не на превентивний захист інтересу. Тобто звернення з позовом для усунення правової невизначеності, яка існувала у минулому, в означеній ситуації не є ефективним способом захисту.
Зокрема, якщо суд розглядає справу про стягнення з боржника коштів, то останній має захищати свої права саме в цьому провадженні, заперечуючи проти позову та доводячи відсутність боргу, зокрема відсутність підстав для його нарахування, оскільки вирішення цього спору призведе до правової визначеності у правовідносинах сторін зобов`язання.
Наявність відповідного боргу чи його відсутність, як і відсутність підстав для нарахування боргу, є предметом доказування у спорі про стягнення з відповідача коштів незалежно від того, чи подав останній зустрічний позов про визнання відсутності права кредитора, зокрема про визнання поруки припиненою. Тому для захисту права відповідача у ситуації, коли кредитор вже звернувся з вказаним позовом про стягнення коштів, не потрібно заявляти зустрічний позов, а останній не може бути задоволений.
Аналогічно, після звернення кредитора з позовом про стягнення коштів, боржник не може заявляти окремий позов про визнання відсутності права вимоги в кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника. Такий окремий позов теж не може бути задоволений, оскільки боржник має себе захищати у судовому процесі про стягнення з нього коштів, заперечуючи проти відповідного позову кредитора, наприклад, і з тих підстав, що порука припинилася.
Застосування боржником способу захисту інтересу, спрямованого на усунення правової невизначеності у відносинах із кредитором, є належним лише в разі, якщо така невизначеність триває, ініційований кредитором спір про захист його прав суд не вирішив і відповідне провадження не було відкрите.
У разі, якщо кредитор уже ініціював судовий процес, спрямований на захист порушеного, на його думку, права, або такий спір суд уже вирішив, звернення боржника з позовом про визнання відсутності права вимоги у кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника не є належним способом захисту.
Отже, ухвалення судом рішення у справі про стягнення з поручителя кредитної заборгованості унеможливлює задоволення в іншій судовій справі позову про визнання поруки припиненою, якщо такий позов стосується тих самих правовідносин, тих самих прав вимоги, які вже були предметом дослідження у справі про стягнення з поручителя кредитної заборгованості.
Правова визначеність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи. Жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого й обов`язкового рішення тільки з метою проведення нового слухання та вирішення справи (рішення Європейського суду з прав людини від 09 листопада 2004 року у справі «Світлана Науменко проти України» (Svetlana Naumenko v. Ukraine), заява № 41984/98, §53). Тому задоволення позову про визнання поруки припиненою в одній справі не є ані підставою перегляду судового рішення в іншій справі за нововиявленими обставинами (частина друга статті 423 ЦПК України), ані підставою визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню (частина друга статті 432 ЦПК України).
Відповідні правові висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постанові від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67 цс 20).
На підставі викладеного колегія суддів, встановивши фактичні обставини у справі, оцінивши докази, подані сторонами, доходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання договорів поруки припиненими, оскільки ухвалення рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 06 листопада 2020 року у справі №501/1271/16-ц, яке не є скасованим, про стягнення, у тому числі з поручителів, кредитної заборгованості, унеможливлює задоволення в іншій судовій справі позову про визнання поруки припиненою, оскільки цей позов стосується тих самих правовідносин, тих самих прав вимоги, які вже були предметом дослідження у справі про стягнення з поручителя кредитної заборгованості.
Колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мали захищати свої права саме при розгляді справи №501/1271/16-ц за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, заперечуючи проти позову та доводячи обставини щодо припинення поруки, викладені у даному позові, тому що неприпустимим є ініціювання окремого судового процесу з метою перегляду у межах нової справи судового рішення, прийнятого в іншій справі.
Крім того, питання щодо правомірності поруки вже було вирішено судом при розгляді справи №501/1271/16-ц, у зв`язку із чим у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для її повторної переоцінки при розгляді даної справи.
При вказаних обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не з`ясував обставини справи, не визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи, що є підставою для скасування рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 08 лютого 2022 року, та постановлення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , з наведених вище підстав. 
Крім того, на підставі положень ч.1, п.2 ч. 2 ст.141 ЦПК України, з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» підлягають стягненню, в рівних частках, судові витрати за подання апеляційної скарги в сумі 1 261, 20 грн.
Керуючись ст. ст. 367, 268, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -
постановила:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «УкрСиббанк» – задовольнити.
Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 08 лютого 2022 року – скасувати.
Постановити нове судове рішення.   
У задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (третя особа - ОСОБА_3 ) про визнання поруки припиненою - відмовити.
Стягнути, у рівних частках, з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк» (код ЄДРПОУ 09807750) судові витрати в сумі 1261, 20 гривень.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 31 січня 2023 року.

Головуючий                                                        С.О. Погорєлова

Судді                                                        А.П. Заїкін

                                                       О.М. Таварткіладзе