ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"30" січня 2023 р.           Справа№ 910/7467/22
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Майданевича А.Г.
суддів:            Суліма  В.В. 
          Коротун О.М. 

без виклику представників сторін
розглянувши матеріали апеляційної скарги      Підприємства з іноземними інвестиціями "Амік Україна"
на рішення       Господарського суду міста Києва від 17.10.2022 року
у справі №910/7467/22       (суддя Кирилюк Т. Ю.)
за позовом Підприємства з іноземними інвестиціями "Амік Україна"
до Акціонерного товариства "Українська залізниця"
про стягнення 46   535,15 грн      
                        
                                                                                    ВСТАНОВИВ:            

          Короткий зміст позовних вимог
                        
                  Підприємство з іноземними інвестиціями "Амік Україна"      (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця"      (далі - відповідач) про стягнення      з відповідача на користь позивача   46   535,15   грн неустойки.
                      Позовні вимоги мотивовані  порушенням відповідачем строку доставки вантажу на підставі ст.  ст. 253-255 Цивільного кодексу України, ч. 6  ст. 316 Господарського кодексу України  та ст. ст. 3, 5, 6, 14-24, 37-39, 45-48 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951 року.

 Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

            Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.10.2022 рку у справі №910/7467/22       позов задоволено частково.
Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Підприємства з іноземними інвестиціями "Амік Україна" 20 000 грн неустойки та 2       481,00 грн судового збору. В іншій частині в позові відмовлено.
Задовольняючи позовні вимоги суд посилаючись на  статті 45, 47 Угоди                        про міжнародне залізничне вантажне сполучення, зазначив, що  відповідачем було допущено прострочено поставку вантажу, що підтверджується залізничною накладною № 040331, у зв`язку з чим відповідачу нараховано штраф у розмірі 46   535,15 грн. Відповідачем не надано доказів сплати на користь позивача заявленого до стягнення штрафу.  При цьому, з урахуванням встановлених судом обставин щодо ступеня виконання зобов`язання, характеру вчиненого правопорушення, інтересів сторін, які полягають у подальшому забезпеченні сталості залізничних перевезень відповідачем, відсутності доказів понесення позивачем збитків внаслідок порушень відповідачем строків доставки вантажу, а також того, щоб сума штрафних санкцій становила джерела безпідставного збагачення кредитора, суд, з урахуванням принципу збалансованості інтересів сторін, вважав справедливою, доцільною, обґрунтованою та такою, що цілком відповідає принципу верховенства права, необхідність зменшення розміру нарахованої   у даній справі неустойки до 20 000 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим рішенням суду, Підприємство з іноземними інвестиціями "Амік Україна" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2022 в частині зменшення розміру неустойки до 20   000 грн та відмови в задоволенні частини позовних вимог та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
   Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права, зокрема,   ст. 551 Цивільного кодексу України   та   ст. 233 Господарського кодексу України.
Скаржник      вказує, що      суд першої інстанції задовольняючи клопотання відповідача, щодо зменшення штрафу, виходив з того, що в Україні введено воєнний стан і відповідач виконує безкоштовні евакуаційні рейси, перевезення військових та гуманітарних вантажів, тоді як інфраструктура зазнає постійних обстрілів та ракетних ударів з боку російської федерації, тоді як порушення відповідачем строку доставки вантажу за накладною відбулося до введення воєнного стану в Україні у зв`язку з чим посилання суду першої інстанції на вказані обставини є недоречними.
                 При цьому, скаржник зазначив, що      відповідачем не було надано доказів об`єктивної неможливості своєчасного здійснення розрахунків, зокрема, відсутності коштів на поточних та інших рахунках підприємств, у тому числі неможливості залучення кредитних коштів.
           Зменшення розміру неустойки до 20   000 грн фактично нівелює мету існування     неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності      та призведе до      порушення балансу інтересів сторін. Аналогічна правова позиція викладена також у п. 8.15 постанови Верховного Суду у справі №918/116/19 від 04.02.2020 року.
          Також, скаржник наголосив, що      неустойка розрахована на підставі та у відповідності до норм міжнародного законодавства. УМВС не містить норм, які надавали б господарському суду право зменшувати розмір (а відтак і суму) стягуваної неустойки (у разі її правомірного нарахування). Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.06.2022 року №917/530/21 п.п 43, 44, 45).

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу 

06.12.2022 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника відповідача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого відповідач      просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду без змін.
Крім того, представник      відповідача у відзиві на апеляційну скаргу, зокрема зазначив, що факт порушення відповідачем зобов`язань до початку військової агресії російської федерації - не нівелює права суду за наявності наведених обставин станом на дату розгляду спору зменшити розмір неустойки, оскільки, якби порушення строків перевезення вантажів мало б місце після 24.02.2022 року (тобто, після запровадження військового стану), то підлягав би доведенню сам факт наявності такого порушення з огляду на очевидність причин затримки.
Також відповідач вважає необґрунтованими та безпідставними твердження позивача про те, що неустойка, яка є предметом спору, розрахована на підставі та у відповідності до норм УМВС, яка не містить норм, які б надавали господарському суду право зменшувати розмір неустойки (п.п 43, 44, 45 постанови Верховного Суду від 16.06.2022 року №917/530/21), оскільки висновки Верховного суду в даній постанові не підлягають застосуванню при вирішенні даного спору  з огляду на те, що причиною виникнення спору у справі 917/530/21 стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення з суб`єкта господарювання штрафу та пені за прострочення сплати штрафу, накладеного згідно з Рішенням Антимонопольного комітету України. Отже, підставою для стягнення штрафу у справі № 917/530/21 було рішення центрального органу виконавчої влади зі спеціальним статусом як таке, що є обов`язковим до виконання згідно з приписами Закону України «Про Антимонопольний комітет України». Водночас предметом спору у справі № 910/7467/22 є стягнення неустойки за прострочення строків доставки вантажу, при цьому, жодних рішень органів чи установ, які є обов`язковими до виконання у даній справі немає.
                     При цьому,відповідач наголосив, що в аспекті права на справедливий      суд, передбаченого   ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховуючи майновий стан відповідача, зважаючи на те, що порушення зобов`язання зі сторони відповідача не завдало збитків позивачеві наявні обставини, які в силу приписів   ст. 233 Господарського процесуального кодексу України   та ч. 3   ст. 551 Цивільного кодексу України   є достатніми підставами для зменшення розміру штрафу заявленого позивачем до стягнення з відповідача.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті 
         Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.11.2022 року для розгляду даної апеляційної скарги визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Майданевич А. Г., судді: Сулім В.В ., Коротун О.М.                  
         Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.11.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Підприємства з іноземними інвестиціями "Амік Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2022 року у справі №910/7467/22. Розгляд апеляційної скарги ухвалено здійснювати       у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).
З огляду на наявність у матеріалах справи належних доказів повідомлення сторін про розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень, та закінчення процесуальних строків на подання до суду документів, встановлених ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.11.2022, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги      по суті.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Як встановлено судом першої та перевірено судом апеляційної інстанції, 22.11.2021 Акціонерним товариством "Укрзалізниця" було прийнято згідно із залізничною накладною № 0403316 вантаж для перевезення на адресу Підприємства з іноземними інвестиціями "Амік Україна".
                         Відповідно до вказаної накладної відповідач взяв на себе зобов`язання відправити зі станції Бугяняй Литовської залізниці вантаж у вагонах, кількість та номери яких зазначені у відомостях до вагонів, до станції Кременець Львівської залізниці. Накладна складається з двох частин: паперова накладна засвідчує факт перевезення вантажу на території Литви, а електронна - на території України. Факт укладення договору перевезення підтверджується графою 26 накладної.
                         Загальна відстань по території Литви 343 км, час перебування на території Литви - 3 доби.
                   Загальна відстань по території Білорусії 319 км, час перебування на території Білорусії - 3 доби.
                   Відповідно до графи 38 електронної накладної загальна відстань по території України 234 км. Вантаж прибув на станцію призначення Кременець Львівської залізниці 07.12.2021, що підтверджується відміткою  у графі 35 «Повідомлення про прибуття вантажу» електронної накладної та переданий вантажоодержувачу на під`їзній колії, що підтверджується відміткою у графі 27 накладної. Таким чином, час перебування вантажу на території України - 9 діб.
                У графі 30 накладної зазначено, що вантаж був затриманий на 1 добу (06.12.2021 року) на ст. Сарни Львівської залізниці, тобто, строк доставки вантажу продовжено на 1 (одну) добу по території України.
                     Враховуючи вищезазначене, фактичний термін доставки вантажу становив 15 діб, а загальна відстань 896 км.
                        Звертаючись з позовом у даній справі, позивач послався на § 2 ст. 24 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, відповідно до якого строк доставки вантажу розраховується: одна доба на кожні розпочаті 200 км. Строк доставки вантажу не повинен перевищувати 5 діб.
          Враховуючи положення § 3 ст. 24 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, який подовжує термін доставки вантажу на 1 добу на операції, пов`язані з відправлення вантажу та 1 добу згідно з актами загальної форми (що підтверджується написом у графі 30 накладної - 06.12.2021), загальний термін доставки вантажу за накладною не повинен був перевищувати 7 діб.
                   Разом з тим, фактичний строк доставки вантажу становить 15 діб, а загальний строк доставки вантажу не повинен перевищувати 7 діб, в результаті чого відповідач прострочив доставку вантажу на 8 діб.
                     Позивач надіслав відповідачу цінним листом з описом вкладення та з повідомленням про вручення претензію № 192 від 26.01.2022 про сплату неустойки за перевищення строку доставки вантажу на суму 46   535,15грн, яка була отримана відповідачем      28.01.2022, що підтверджується описом вкладення, фіскальним чеком та повідомленням про вручення № 0505058668138.
                         Відповідач в свою чергу вищевказану претензію залишив      без відповіді.
Оскільки термін доставки вантажу за договором перевезення - накладною №0403316 залізницею дотримано не було, позивач у позові просив стягнути з відповідача неустойку, нараховану на підставі ст. 45 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення в розмірі 46   535,15 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

                   Відповідно до    ст.      908 ЦК      України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
Згідно з ч. 1      ст.      909 ЦК України    за договором перевезення перевізник зобов`язаний доставити довірений йому відправником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язаний сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.
Укладення договору перевезення вантажу відповідно до ч. 3 ст.   909 ЦК України             та ч. 2   ст. 307 ГК України   підтверджується складанням транспортної накладної.
Стаття 6      Статуту залізниць України визначає, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до Статуту та правил і наданий залізниці разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажів, яка укладається між відправником і залізницею. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезень до станції призначення.
Статтею 12 Закону України   "Про залізничний транспорт"      передбачено, що підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.
У відповідності до ч. 2ст. 3 Закону України "Про залізничний транспорт"   нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.
Згідноз пунктом 2   Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457, Статут залізниць України      визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.
Відповідно до пункту 5 Статуту нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.
Згідно зі ст. 4 Статуту залізниць перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу та вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні сполучення.
У відповідності до пунктів 22, 23   Статуту залізниць України   за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату. Відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем.
За приписами   ст. 10 ЦК України   чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, є частиною національного цивільного законодавства України.
Правовідносини в Україні щодо перевезення вантажів у міжнародному сполученні регулюються Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951 (УМВС), яка є чинною для України відповідно до                        Закону України "Про правонаступництво в Україні" та Віденської конвенції про правонаступництво держав щодо договорів та згідно якої здійснюється перевезення вантажів у прямому міжнародному залізничному вантажному між станціями у внутрішньому залізничному сполученні країн, залізниці яких приймають участь в даній Угоді, за накладними, передбаченими даною Угодою.
Згідно з параграфом 1 статті 3 Угода про міжнародні вантажні сполучення встановлює єдині правові норми договору перевезення вантажу у прямому міжнародному залізничному сполученні і в прямому залізничо - поромному сполученні (Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення).
Відповідно до параграфу 1 ст. 14 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення у відповідності з договором перевезення перевізник зобов`язується за плату перевезти доручений йому відправником вантаж до станції призначення за маршрутом, погодженим відправником і договірним перевізником, і видати його одержувачу. Параграфом 3 цієї ж статті передбачено підтвердження укладення договору перевезення накладною.
Умовами статті 24 Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення передбачено, що якщо відправником і перевізником не погоджене інше, термін доставки визначається на весь шлях прямування вантажу і не повинен перевищувати терміну, обчисленого виходячи з норм, які містяться у цій статті. Термін доставки вантажу визначається виходячи з таких норм: для контейнерів - 1 доба на кожні розпочаті 150 км; для інших відправлень - 1 доба на кожні розпочаті 200 км.
Термін доставки вантажу збільшується на 1 добу на операції, пов`язані з відправленням вантажу.
Строк доставки вантажу продовжується на весь час затримки на шляху слідування з причин, що не залежать від перевізника.
Перебіг терміну доставки вантажу починається з 0.00 годин дня, наступного за днем укладення договору перевезення, і закінчується в момент передачі одержувачу повідомлення про прибуття вантажу, при цьому неповну добу розраховують як за повну.
Строк доставки вважається дотриманим, якщо вантаж прибув на станцію призначення до спливу строку доставки і перевізник повідомив отримувача про прибуття вантажу і можливості передачі вантажу в розпорядження отримувача. Порядок повідомлення отримувача визначається національним законодавством, що діє в місці видачі вантажу.
За положеннями ст. 23   Статуту залізниць України   дата приймання і видачі вантажу засвідчується на накладній календарним штемпелем станції. В разі проведення митного контролю дата видачі вантажу ставиться після закінчення митних операцій.
Термін доставки вважається виконаним, якщо вантаж прибув на станцію призначення до закінчення терміну доставки і перевізник повідомив одержувача про прибуття вантажу і можливості передачі вантажу у розпорядження одержувача (пункт 7 статті 24 УМВС).
                   Згідно зі ст. 37 УМВС перевізник несе відповідальність перед відправником або отримувачем, що витікає виключно з договору перевезення, в порядку і межах, встановлених цією Угодою. Перевізник несе відповідальність за перевищення строку доставки вантажу.
Таким чином, судом встановлено, що на підставі залізничної накладної №0403316 між сторонами спору виникли правовідносини з перевезення вантажу залізницею у міжнародному сполученні між Республікою Литва та Україною.
Як вбачається з наведеної залізничної накладної №0403316, 22.11.2021 - день укладення договору (графа 26); відстань перевезення по території Литви - 343 км; відстань перевезення по території Білорусії - 319 км; відстань перевезення по території України - 234 км; провізна плата по території Білорусії на день складання претензії  25.01.2022 відповідно курсу НБУ становить 109   243,17 грн; провізна плата по території    України становить 45   874,00 грн.
Як вірно встановлено місцевим господарським судом, виходячи з того, що загальна відстань перевезення становить 896 км, отже, строк доставки вантажу становить 896/200 дорівнює 5 діб (округлюється до повної доби) + 1 доба (відповідно до параграфу 3 ст. 24 УМВС збільшується на 1 добу на операції, пов`язані з відправленням вантажу) + збільшення терміну доставки на 1 доба відповідно до акту загальної форми, що підтверджується написом у графі 32 накладної.
Таким чином, судом обґрунтовано визначено, що нормативний строк доставки багажу складає 7 діб,  фактичний строк доставки відповідачем вантажу за накладною №0403316 становить 15 діб, тобто, відповідачем допущено прострочення доставки на 8 доби.
За положеннями параграфу 3 ст.37 Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення перевізник несе відповідальність за перевищення терміну доставки.
Згідно зі параграфом 1 ст. 45 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення  якщо перевізником не було дотримано термін доставки вантажу, обчислений відповідно до ст. 24 "Термін доставки вантажу", перевізник сплачує відшкодування за перевищення терміну доставки у вигляді неустойки.
В параграфі 2 статті 45 Угоди                  про міжнародне залізничне вантажне сполучення встановлено, що розмір неустойки за перевищення терміну доставки вантажу визначається виходячи з провізної плати того перевізника, який допустив перевищення терміну доставки, та величини (тривалості) перевищення терміну доставки і розраховується, як відношення перевищення терміну доставки (в добах) до загального терміну доставки, а саме:
-  6% провізної плати при перевищенні терміну доставки не більше однієї десятої загального терміну доставки;
-  18% провізної плати при перевищенні терміну доставки більше за одну десяту, але не понад три десятих загального терміну доставки;
-  30% провізної плати при перевищенні терміну доставки понад три десятих загального терміну доставки.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду першої інстанції, що визначений позивачем розмір неустойки за перевищення строку доставки вантажу в сумі 46   535,15   грн (155   117,17 грн * 30%) відповідає наведеним вище нормам та є правомірним.
Разом з тим, відповідно до ч. 1      ст. 233 ГК України      у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Частиною 3      статті 551 ЦК України      встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 08.05.2018 у справі №924/709/17, зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу та розмір, до якого підлягає зменшенню. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.
          Як зазначено у   рішенні Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013, за своєю правовою природою штрафні санкції виконують стимулюючу функцію, спонукаючи боржника до належного виконання своїх зобов`язань під загрозою застосування до нього цього виду відповідальності, та стягується в разі порушення такого зобов`язання. Отже, питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії. Крім цього, наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.
Чинним законодавством України не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Тому, таке питання вирішується господарським судом згідно зі   ст. 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 11.02.2020 у справі №911/867/19 та 25.02.2020 у справі №904/2542/19).
Зменшення неустойки (зокрема, штрафу) є протидією необґрунтованого збагачення однією з сторін за рахунок іншої; відповідає цивільно-правовим принципам рівності і балансу інтересів сторін; право на зменшення штрафу направлене на захист слабшої сторони договору, яка в силу зацікавленості в укладенні договору, монополістичного положення контрагенту на ринку, відсутності часу чи інших причин не має можливості оскаржити включення в договір завищених санкцій.
З урахуванням вищевикладеного, на підставі ч.3  ст. 551 ЦК України,              ч.1  ст.233 ГК України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі, і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки (штрафу) до її розумного розміру.
У п.п. 8.22 - 8.25 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, зазначено, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.
З огляду на зазначене вище, колегією суддів взято до уваги той факт, що у зв`язку із збройною агресією російської федерації Укрзалізниця зазнає значних збитків, в той час, як позивачем не надано належних та допустимих доказів завдання йому збитків внаслідок порушення строків доставки вантажу на підставі залізничної накладної № 0403316, а відтак, правомірним є висновок суду про зменшення розміру неустойки до 20   000 грн.
Відповідач є державним підприємством, стратегічно важливим підприємством залізничного транспорту, яке здійснює вантажні, пасажирські перевезення, в умовах воєнного стану працює в посиленому режимі і стягнення з останнього значних сум штрафів загрожує зривом плану пасажирських та вантажних перевезень, ремонту рухомого складу та верхньої будови колії на залізницях України, що в свою чергу може призвести до негативних наслідків для держави в умовах воєнного стану.
Посилання скаржника на те, що зазначене перевезення було здійснення до введення в Україні воєнного стану не приймається до уваги, оскільки в даному випадку мова йде не про звільнення від сплати неустойки у зв`язку з відсутністю вини відповідача, а про зменшення її розміру відповідно до   ст. 551 ЦК України,   233 ГК України.
Твердження скаржника, що відповідачем не було надано доказів об`єктивної неможливості своєчасного здійснення розрахунків, зокрема, відсутності коштів на поточних та інших рахунках підприємств, у тому числі неможливості залучення кредитних коштів, не спростовує висновків суду.
               При цьому, посилання скаржника на правову позицію Верховного Суду викладену в постанові від 16.06.2022 у справі №917/530/21 є несприйнятними з огляду на те, що дану постанову прийнято Верховним Судом з огляду на іншу фактично-доказову базу у відповідній справі, тобто хоча й за подібного правового регулювання, але за інших встановлених обставин, і за інших поданих сторонами й оцінених судами доказів, у залежності від яких (обставин і доказів) прийнято відповідне судове рішення, зокрема у справі №917/530/21 підставою для стягнення було рішення центрального органу виконавчої влади зі спеціальним статусом як таке, що є обов`язковим до виконання згідно з приписами Закону України «Про Антимонопольний комітет України».
Отже доводи апеляційної скарги позивача щодо необґрунтованого зменшення розміру неустойки не спростовують встановлених обставин справи та висновків місцевого суду, а отже колегією суддів відхиляються.
Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.                              
               З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо зменшення розміру неустойки з Акціонерного товариства «Українська залізниця» у розмірі 20 000 грн (43% від обґрунтованого розміру неустойки).  
                                                
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до вимог статті 269 ГПК України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно з пунктом 1 частини першої  статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до  статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Перевіривши рішення суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, встановивши, що відповідні доводи щодо наявності підстав для скасування оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами  матеріального права, підстави  для задоволення апеляційної скарги відсутні.
Таким чином, рішення Господарського суду міста Києва      від 17.10.2022 року у справі №910/7467/22 підлягає залишенню без змін, а  апеляційна скарга Підприємства з іноземними інвестиціями "Амік Україна" на рішення      Господарського суду міста Києва від 17.10.2022 у справі №910/7467/22 - без задоволення.
З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Суд апеляційної інстанції роз?яснює, що, за загальним правилом, не підлягають касаційному оскарженню до Верховного Суду судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.
                      Керуючись ст.ст.   129,   269,   270,   275,   276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

                                                                                  ПОСТАНОВИВ:                              
                              
                     1. Апеляційну скаргу      Підприємства з іноземними інвестиціями "Амік Україна"      на рішення Господарський суд міста Києва від 17.10.2022      року у справі № 910/7467/22 залишити без задоволення.
                   2. Рішення      Господарського суду міста Києва      від 17.10.2022 року у справі №910/7467/22 залишити без змін.
          3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на Підприємство з іноземними інвестиціями "Амік Україна".
                     4. Матеріали справи №910/7467/22 повернути до Господарського суду міста Києва.            
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3   ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.      

Головуючий суддя                                                            А.Г. Майданевич 

Судді                                                                                В.В. Сулім

                                                                                О.М. Коротун