КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                                   
справа №753/18561/20                                                         Головуючий у 1 інстанції: Каліушко Ф.А.
провадження №22-ц/824/3415/2023                                       Головуючий суддя: Олійник В.І.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
30 січня 2023 року                                                                                        м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:
Головуючого судді: Олійника В.І., 
суддів: Суханової Є.М., Сушко Л.П.,
розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 07 липня 2021 року у справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -
 
в с т а н о в и в :
 
У листопаді 2020 року позивач - Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» звернувся до ОСОБА_2 з позовом про стягнення заборгованості.
Свої вимоги обгрунтвоував тим, що ОСОБА_2 є власником та споживачем наданих послуг з центрального опалення та гарячої води, які постачає йому позивач за адресою: АДРЕСА_1 . 
Вказував, що відповідач своєчасно не сплачував кошти за надані послуги, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість за спожиті послуги з урахуванням штрафних санкцій у розмірі 163 796 грн 80 коп. Відповідач в добровільному порядку заборгованість не погашає, через що позивач звернувся до суду з вказаним позовом.
Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 15 квітня 2021 року залучено до участі у даній справі в якості співвідповідача ОСОБА_3 .
Крім того, 22 квітня 2021 року представником позивача подано уточнену позовну заяву, відповідно до якої позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за спожиті послуги за період від 17.03.2020 року до 01.08.2020 року з урахуванням штрафних санкцій у розмірі 4 336 грн 50 коп. та з ОСОБА_3 заборгованість за спожиті послуги за період від 01.05.2018 року до 01.02.2020 року з урахуванням штрафних санкцій у розмірі 59 705 грн 18 коп. та за період до 01.05.2018 року у розмірі 99 722 грн 13 коп.
Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 07 липня 2021 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість за житлово комунальні послуги до 01 лютого 2020 року у розмірі 159 427 грн 31 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 391 грн.
В задоволені решти вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі особи, яка не брала участі у справі, ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог.
Скарга обґрунтована тим, що позивачем ПАТ «Київтеплоенерго» було заявлено позов до неналежних відповідачів, а суд першої інстанції, обов`язком якого є встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову, не надав цьому належної оцінки та своїм рішенням поклав грошове зобов`язання на ОСОБА_3 , який не має відповідати за цим позовом.
Акцентує увагу суду апеляційної інстанції на тому, що квартира, яку ОСОБА_1 набула у власність у грудні 2017 року, була у стані «після забудовників».
Впродовж всього періоду володіння фактично ОСОБА_1 у цій квартирі ніколи не проживала, оскільки в ній не було підключено опалення та гаряче водопостачання, не були встановлені батереї.
ОСОБА_1 також не приєднувалась (не укладала) Договір з ПАТ «Київтеплоенерго» щодо постачання таких послуг, оскільки не мала намірів жити в цій квартирі й отримувати (споживати) відповідні послуги.
В такому ж стані (без підключених комунікацій) продала її у квітні 2018 року 
ОСОБА_3 .
Водночас, ОСОБА_3 також заперечує факт надання КП «Київтеплоенерго» цих послуг, та відповідне їх споживання стверджує, що 26.04.2018 року він звертався з цим питанням до позивача. В подальшому, за участі уповноваженого спеціаліста КП «Київтеплоенерго» було складено відповідний Акт про відсутність підключення квартири до теплопостачання та гарячого водопостачання.
Також вказує, що всупереч нормам цивільного процесуального законодавства КП «Київтеплоенерго» при поданні позовної заяви, в підтвердження своїх вимог щодо процесуального правонаступництва ПАТ «Київенерго» у правовідносинах та набуття права грошової вимоги до ОСОБА_3 , як боржника, щодо виконання ним грошових зобов`язань перед ПАТ «Київенерго» з оплати спожитих до 01.05.2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, - не було долучено самого договору №602-18 про відступлення права вимоги (цесії) 11.10.2018 року а лише Витяг з Додатку №1 та №2 до цього Договору.
Так, з поданої 30.10.2020 року КП «Київтеплоенерго» до Дарницького районного суду м. Києва позовної заяви вбачається, що фактично позивачем було долучено до неї 24 додатки, серед яких сам Договір відступлення №602-18 про відступлення права вимоги (цесії) 11.10.2018 року відсутній, а наявні лише додатки з нього: «7. Копія витягу з додатку №1 до Договору про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018 №602-18 в 1 прим, на 1 арк.; 8. Копія витягу з додатку №2 до Договору про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018 №602-18 в 1 прим, на 1 арк.».
Також, при постановленні оскаржуваного рішення Дарницьким районним судом 
м. Києва було встановлено обставини правонаступництва прав вимоги за Договором від 11.10.2018 року без безпосереднього дослідження самого договору та лише на припущенні, що цей Договір справді існує.
Таким чином, не відповідає дійсності встановлені судом у рішенні від 07.07.2021 року по справі №753/18561/20 обставини порушення ОСОБА_3 прав позивача щодо непроведення оплати за надані йому послуги з теплопостачання та гарячого водовідведення в квартиру АДРЕСА_2 в період від 2015 року до 01.02.2020 року у загальному розмірі 159 427 грн 31 коп., з яких: 99 722 грн 13 коп. за період до 01.05.2018 року, 59 705 грн 18 коп. за період від 01.05.2018 року до 01.02.2020 року.
З урахуванням викладеного, апелянт вважає, що під час розгляду справи підлягають дослідженню такі обставини: 
- власники квартири за весь період стягнення заборгованості, відповідно до заявлених КП «Київтеплоенерго» позовних вимог; 
- особи, які проживали/були зареєстровані у цій квартирі та відповідно, дійсні споживачі послуг з надання центрального опалення та гарячого постачання в цю квартиру за цей період;
- обставини реального надання цих послуг позивачем;
- наявність у ПАТ «Київенерго» прав вимог до відповідачів, інших осіб за Договором №602-18 про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018 року, за період до 01.05.2018 року;
- належні відповідачі щодо заявлених ПАТ «Київенерго» вимог у цій справі.
У відзиві на апеляційну скаргу Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» просить залишити апеляційну скаргу без задоволення. 
Вказує, що 31 липня 2014 року на офіційному сайті ПАТ «Київенерго», а також в газеті «Хрещатик» від 06.08.2014 №111 (4511) було опубліковано Договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води населенню, розроблені для фізичних осіб, що є власниками/квартиронаймачами у багатоквартирному житловому будинку.
На виконання вимог Закону КП«Київтеплоенерго» підготовлено та опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 № 34 (5085). Зміст зазначеного договору відповідає змісту типового договору, затвердженого Правилами, (копії сторінок з газети Хрещатик містяться в матеріалах справи та є загальнодоступною інформацією).
Зазначає, що ці договори були складені на підставі типового договору, затвердженого постановою КМУ від 21.07.2005 №630 та є Договорами приєднання, а отже не підлягають узгодженням зі споживачем.
Підключення будинку до мереж централізованого опалення та постачання гарячої води свідчить про надання послуг позивачем.
Відповідач від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлявся (не відключався).
Отже, виникнення цивільних прав та обов`язків, підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з централізованого опалення та постачає гарячу воду, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату таких послуг, а споживач має здійснювати оплату виставлених рахунків.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.
Також зазначає, що нарахування заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 здійснювався за тарифами, які закріплені Розпорядженнями КМДА, інформація про які є загальнодоступною та загальновідомим фактом, офіційно опублікована.
Долучений до матеріалів справи розрахунок заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 , також, детально відображає нарахування, оплати споживача, спожиті Гкал. та діючий тариф, а тому є належним та допустимим та відповідає нормам ст. 76-81, 95 ЦПК України та встановлює споживання відповідачем таких послуг у вказаному обсязі.
Вказує, що факт підключення будинку за вищевказаною адресою до централізованого опалення та постачання гарячої води в спірний період підтверджується нарядами, які наявні в матеріалах справи, копією акту про прийняття теплового вузла на облік, копією акту про готовність вузла комерційного обліку до роботи та копією оформленими відомостями обліку споживання теплової енергії мешканців будинку АДРЕСА_3 . (Зазначені докази наявні в матеріалах справи). Отже, підключення будинку до мереж централізованого опалення та постачання гарячої води свідчить про надання послуг позивачем.
Зазначає, що відповідач кожного місяця отримував платіжні документі в яких зазначалось: ПІБ, кількість зареєстрованих осіб, тариф, сума до сплати, розмір заборгованості, тощо.
Таким чином, відповідач зобов`язаний оплатити спожиті послуги, а позивач має право вимагати від відповідача виконання обов`язку щодо оплати наданих послуг.
З відповідними правомірними доказами (документами) щодо неотримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за вищевказаною адресою відповідач до позивача також не звертався та не надсилав.
Враховуючи викладене вище, нарахування заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у справі №753/18561/20 здійснювалось відповідно до чинного законодавства України та підлягає оплаті.
Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Згідно з  ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України  суд апеляційної  інстанції переглядає  справу за  наявними в ній і  додатково поданими  доказами та  перевіряє законність  і обґрунтованість  рішення суду  першої інстанції  в межах доводів та  вимог апеляційної  скарги.  Суд апеляційної  інстанції досліджує  докази,  що стосуються  фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
За ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій  публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). 
Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву. 
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників. (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц)
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 погасив заборгованість за житлово-комунальні послуги після пред`явлення позову до суду разом, про що підтвердив представник позивача та не підтримав вимоги позову в даній частині, а тому суд відмовив позивачу у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з нього заборгованості.
Щодо вимог до ОСОБА_3 , то суд вказував, що як вбачається з матеріалів справи, він не належним чином сплачував за надані йому житлово-комунальні послуги від 01 травня 2018 року до 01 лютого 2020 року, у зв`язку з чим, згідно з розрахунком позивача, за ним утворилась заборгованість з урахуванням штрафних санкцій на підставі ст.625 ЦК України у розмірі 59 705 грн 18 коп., яка підлягала до задоволення. 
Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_3 не належним чином сплачував за надані йому житлово-комунальні послуги до 01 травня 2018 року, у зв`язку з чим, згідно з розрахунком позивача, за ним утворилась заборгованість з урахуванням штрафних санкцій у розмірі 99 722 грн 13 коп.
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що  факт порушення прав позивача є встановленим, а тому позовні вимоги щодо стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за житлово-комунальні послуги до 01 травня 2018 року в розмірі 99 722 грн 13 коп. були законними і обґрунтованими та такими, що підлягали задоволенню.
Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Судом встановлено, що розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 року №1693 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27 вересня 2001 року, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», КП «Київтеплоенерго» визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ «Київенерго». 
За розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 року №591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.
Отже, від 01.05.2018 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води здійснює КП ««Київтеплоенерго».
Згідно з абзацом 10 частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо - та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.
За ч.7 ст.26 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання.
На виконання вимог Закону КП «Київтеплоенерго» підготовлено та опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 № 34 (5085). Зміст зазначеного договору відповідає змісту типового договору, затвердженого Правилами. Такі договори є договорами приєднання, а отже може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови.
Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Згідно зі ст.642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
Судом встановлено, що від 17 березня 2020 року ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_2 , відповідно до договору купівлі-продажу, укладеного з ОСОБА_3 , та з даного часу є споживачем житлово-комунальних послуг за вказаною адресою.
До 17 березня 2020 року власником даної квартири та споживачем житлово-комунальних послуг був ОСОБА_3 .
За ст.20 Закону «Про житлово-комунальні послуги», п.18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.
Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг.
Згідно з п.21 Правил у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання, з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалювальної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та додатково за перевищення розрахункової потужності приладів опалення (радіаторів) згідно з законодавством.
За п.30 Правил, споживач зобов`язаний: 1) оплачувати послуги в установлені договором строки; 2) забезпечувати доступ до мережі, арматури, квартирних засобів обліку, розподільчих систем представника виконавця за наявності в нього відповідного посвідчення: для ліквідації аварій - цілодобово; для встановлення і заміни санітарно-технічного та інженерного обладнання, проведення технічного і профілактичного огляду, зняття контрольних показників квартирних засобів обліку - згідно з умовами договору; 3) дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг; 4) забезпечувати цілісність квартирних засобів обліку та не втручатися в їх роботу; 5) у разі несвоєчасного внесення плати за послуги сплачувати пеню у встановлених законом та договором розмірі; 6) виконувати інші обов`язки відповідно до законодавства.
Відповідно до п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Як встановлено судом, позивач - Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» надав мешканцям житлово-комунальні послуги, а   ОСОБА_2 , в свою чергу, отримав їх, при цьому не повноцінно виконав свої зобов`язання від 17 березня 2020 року до 01 серпня 2020 року, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість з урахування штрафних санкцій у розмірі 4 336 грн 50 коп., яка погашена відповідачем після пред`явлення позову до суду разом з судовим збором у розмірі 65 грн 05 коп., що підтвердив представник позивача та не підтримав вимоги позову в цій частині, а тому, суд вірно відмовив у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_2 .
Як убачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_3 неналежним чином сплачував за надані йому житлово-комунальні послуги від 01 травня 2018 року до 01 лютого 2020 року, у зв`язку з чим, згідно з розрахунком позивача, за ним утворилась заборгованість із врахуванням штрафних санкцій на підставі ст.625 ЦК України у розмірі 59 705 грн 18 коп.
Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
За  ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
За ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
На підставі наведеного, суд першої інстанції вірно вважав встановленим факт порушення прав позивача, а тому задовольнив позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з ОСОБА_3 за період від 01 травня 2018 року до 01 лютого 2020 року у розмірі 59 705 грн 18 коп.
Також, судом встановлено, що 11 жовтня 2018 року між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго» було укладено Договір №602-18 про відступлення права вимоги (цесії) та Додатки до нього, відповідно до яких ПАТ «Київенерго» відступило, а КП «Київтеплоенерго» набуло права грошової вимоги до боржників, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01.05.2018 року послуг з централізованого опаленнята гарячого водопостачання станом на 01.08.2018 року з урахуванням оплат, що отриманні кредитором за період від 01.08.2018 року до дати укладення цього договору. Перелік договорів,(особових рахунків), споживачів та сум грошових зобов`язань (основний борг), право вимоги яких відступається за цим договором, зазначається у Додатку №1 та Додатку №2 до цього договору.
Згідно зі ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до Додатку №1 до Договору цесії позивач набув право вимоги заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води у розмірі 88 365,36 грн. за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з умовами договору новий кредитор має право на отримання замість кредитора від споживачів, визначених у Додатку №1 та/або Договору №2 до Договору цесії сплати заборгованостей, право вимоги до яких відступлене цим договором. Крім того, новий кредитор набуває право вимоги також будь-яких інших передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань (неустойка, штраф, пеня), 3% річних та інфляційних нарахувань.
Отже, позивач прийняв право вимоги до ОСОБА_3 заборгованості за спожиті послуги з урахуванням штрафних санкцій у розмірі 99 722 грн. 13 грн. та прийняв право вимоги відповідача будь-яких інших, передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань з оплати за спожиті послуги.
Відповідно до матеріалів справи ОСОБА_3 не належним чином сплачував за надані йому житлово-комунальні послуги до 01 травня 2018 року, у зв`язку з чим згідно з розрахунком позивача, за ним утворилась заборгованість з урахуванням штрафних санкцій у розмірі 99 722 грн 13 коп.
З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що  факт порушення прав позивача є встановленим, а тому позовні вимоги щодо стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за житлово-комунальні послуги до 01 травня 2018 року в розмірі 99 722 грн 13 коп. теж є законними, обґрунтованими та такими, що підлягали до задоволення.
Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.  
Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.
Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в  рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.  
Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін. 
 
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 07 липня 2021 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий:  

Судді: