постанова
ІМЕНЕМ УКРАЇНи
16 лютого 2023 року
м. Київ
справа № 199/7560/18
провадження № 51-1915км22
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                      ОСОБА_1 ,
суддів                                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю:
секретаря судового засідання   ОСОБА_4 , 
прокурорів                                        ОСОБА_5 ,
                                                             ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
захисника                                         ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора Дніпровської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_6 на ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м.  Дніпропетровська від 01 лютого 2022 року та Дніпровського апеляційного суду від 05 квітня 2022 року в кримінальному провадженні №  42018040010000237 за обвинуваченням
ОСОБА_8 ,   ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя м. Дніпра, 
та
ОСОБА_9 ,   ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт. Васильківка Дніпропетровської області та жителя м. Дніпра,
обох у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 3           ст. 369 Кримінального кодексу України (далі - КК). 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2022 року в підготовчому судовому засіданні задоволено клопотання захисника ОСОБА_10 та закрито кримінальне провадження щодо обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на підставі п. 10 ч. 1         ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) 
При перегляді цього рішення за апеляційною скаргою прокурора Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 05 квітня 2022 року залишив його без змін.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У поданій касаційній скарзі прокурор, указуючи на істотне порушення судами першої та апеляційної інстанцій вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати оскаржувані судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. 
На обґрунтування своїх вимог зазначає, що обвинувальний акт був направлений прокурором до суду в межах строку досудового розслідування, що підтверджується відміткою в Єдиному реєстрі досудових розслідувань та записом у Книзі обліку вихідних документів прокуратури і звертає увагу на те, що  кримінальний процесуальний закон не містить жодних норм, які пов`язують строк закінчення досудового розслідування з днем фактичного отримання (надходження) судом обвинувального акта.
З урахуванням зазначеного вважає, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені без додержання вимог статей 370, 372, 419  КПК і підлягають скасуванню. 
У поданих письмових запереченнях ОСОБА_9 та захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 просять залишити касаційну скаргу прокурора без задоволення, а судові рішення без зміни.
Позиція учасників в суді касаційної інстанції
У судовому засіданні прокурори підтримали вимоги касаційної скарги сторони обвинувачення та просили скасувати оскаржувані судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Захисник ОСОБА_7 просив відмовити у задоволенні касаційної скарги і залишити ці рішення без зміни.
Мотиви Суду
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали судового провадження та доводи, наведені в касаційній скарзі, дійшла висновку про таке.
За правилами ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до положень ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є таке порушення вимог цього Кодексу, яке перешкодило чи могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно зі ст. 113 КПК процесуальні строки - це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії.
Будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу                     (ч. 2 ст. 113 КПК).
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.
У зв`язку з цим строк досудового розслідування, передбачений у ст. 219 КПК обчислюється починаючи з моменту вчинення першої зазначеної процесуальної дії і до виконання однієї з перелічених альтернативних процесуальних дій.                       У частині другій цієї норми встановлено строки досудового розслідування починаючи з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР і до дня повідомлення особі про підозру залежно від ступеню тяжкості злочину, а у частині третій - строки закінчення досудового розслідування після повідомлення особі про підозру.
Відповідно до ст. 283 КПК прокурор зобов`язаний у найкоротший строк після повідомлення особі про підозру здійснити одну з таких дій: (1) закрити кримінальне провадження; (2) звернутися до суду з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності; (3) звернутися до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.
Законом України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року ч. 1 ст. 284 КПК було доповнено п. 10, згідно з яким кримінальне провадження закривається в разі, якщо після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений ст. 219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи.
Згідно з ч. 1 ст. 290 КПК, визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний повідомити підозрюваному, його захиснику, законному представнику та захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.
Як встановили суди попередніх інстанцій, відомості про кримінальне правопорушення в провадженні були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 червня 2018 року.
26 червня 2018 року ОСОБА_8 та ОСОБА_9 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 368, ч.  3  ст. 369 КК.
23 серпня 2018 року строк досудового розслідування в кримінальному провадженні було продовжений прокурором до трьох місяців.
Отже, термін досудового розслідування в провадженні спливав о 24:00  26  вересня 2018 року.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, відповідно до супровідного листа обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 та           ОСОБА_9 був направлений прокурором  до суду 26 вересня 2018 року, а фактично доставлений нарочно та отриманий судом 03 жовтня 2018 року, тобто поза межами строку досудового розслідування.
З огляду на закінчення строку досудового розслідування, визначеного статтею 219 КПК, місцевий суд на законних підставах закрив кримінальне провадження відповідно до вимог п. 10 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу. При апеляційному перегляді суд апеляційної інстанції це рішення залишив без змін.
З обґрунтованістю таких рішень судів першої та апеляційної інстанцій погоджується і колегія суддів касаційного суду зважаючи на таке.
Питання щодо застосування положень ст. 219 КПК при визначенні строку досудового розслідування в кримінальному провадженні неодноразово раніше було предметом розгляду в судових рішеннях Верховного Суду, в зв`язку з чим Судом сформульовано правовий висновок про те, що кінцевим моментом строку досудового розслідування є його закінчення, яке, як етап кримінального провадження, законодавець пов`язує у часі зі зверненням з обвинувальним актом до суду (його фактичним направленням). А тому в межах строку досудового розслідування обвинувальний акт має бути не лише складено, затверджено та вручено, а й безпосередньо направлено до суду, тобто надіслано поштою або доставлено нарочним у канцелярію суду. Направлення прокурором обвинувального акта до суду після закінчення досудового розслідування, поза межами строків досудового розслідування у кримінальних провадженнях щодо злочинів, які не є тяжкими чи особливо тяжкими проти життя та здоров`я, виключає набуття особою процесуального статусу обвинуваченого (підсудного), а отже, унеможливлює розгляд в суді кримінального провадження по суті та тягне за собою закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК.
Тому доводи прокурора, наведені в касаційній скарзі, про те, що обвинувальний акт щодо  ОСОБА_8 та ОСОБА_9 був направлений до суду в межах строку досудового розслідування є неспроможними.
У кримінальному провадженні щодо  ОСОБА_8 та ОСОБА_9 місцевий суд установив, що прокурором обвинувальний акт був направлений до суду поза межами строків досудового розслідування, про що обґрунтовано зазначено у судових рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій. Отже, висновки судів про наявність підстав для закриття кримінального провадження відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК є правильними.
Апеляційний суд, переглянувши вказане кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за апеляційною скаргою прокурора погодився із висновком суду першої інстанції щодо звернення прокурором із обвинувальним актом до суду поза межами строку досудового розслідування та, належним чином обґрунтувавши своє рішення з наведенням відповідних мотивів, на законних підставах залишив цю скаргу без задоволення.
Оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій є належним чином обґрунтованими та вмотивованими і за змістом відповідають вимогам статей 370, 372, 419  КПК.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть за собою обов`язкове скасування судових рішень, при їх перевірці судом касаційної інстанції не встановлено, а тому касаційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора залишити беззадоволення, аухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого          2022 року та Дніпровського апеляційного суду від 05 квітня 2022 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 без зміни.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                           ОСОБА_2                             ОСОБА_3