Номер провадження: 22-ц/813/2248/23 
Справа № 2-606/2010
Головуючий у першій інстанції Мирончук Н.В.
Доповідач Драгомерецький М. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.02.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Драгомерецького М.М.,
суддів: Громіка Р.Д., Дришлюка А.І.,
при секретарі: Нечитайло А.Ю.,

переглянув у судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Никифорчука Тараса Валерійовича в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2021 року про повернення заяви про перегляд заочного рішення у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Кредитної спілки «Козацька» до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про повернення кредиту, відсотків та штрафних санкцій, -
в с т а н о в и в:

В провадженні Малиновського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Кредитної спілки «Козацька» до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про повернення кредиту, відсотків та штрафних санкцій.
Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 13 квітня 2010 року задоволено позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Кредитної спілки «Козацька» до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про повернення кредиту, відсотків та штрафних санкцій.
17 червня 2021 року адвокат Никифорчук Тарас Валерійович в інтересах відповідача ОСОБА_1 надав до суду підписану ним же заяву від імені ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення, від 13 квітня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Кредитної спілки «Козацька» до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про повернення кредиту, відсотків та штрафних санкцій.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 22 червня 2021 року заяву про перегляд заочного рішення суду залишено без руху, оскільки вона подана без додержання вимог ст. 285 ЦПК України та, керуючись ч. 8 ст. 285 ЦПК України, постановив ухвалу про залишення заяви без руху. В ухвалі про залишення заяви без руху, посилаючись на вимоги ч. 2, 3 ст. 284 ЦПК України, суд вказав, що заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Також заявнику було роз`яснено, що учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів, з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Ухвалу суду від 22 червня 2021 року про залишення заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення, від 13 квітня 2010 року, без руху, було отримано особисто представником ОСОБА_6 , про що вказує його рукописний текст та підпис з зазначенням дати – 03 серпня 2021 року.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2021 року заяву  ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 13 квітня 2010 року, по справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Кредитної спілки «Козацька» до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про повернення кредиту, відсотків та штрафних санкцій, повернуто заявнику.
В апеляційній скарзі адвокат Никифорчук Тарас Валерійович в інтересах відповідача ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, справу направити суду першої інстанції для продовження розгляду заяви про перегляд заочного рішення суду, мотивуючи тим, що судом порушені норми процесуального права. 
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 09 лютого 2023 року задоволено клопотання ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_1 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, однак 14 лютого 2023 року з`єднання із ОСОБА_7 в режимі відеоконференції не відбулось, ОСОБА_7 не вийшов на зв`язок з апеляційним судом.
Слід зазначити, що згідно вимог ч. 5 ст. 212 ЦПК України ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.
ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , КС «Козацька», ОСОБА_4 неодноразово належним чином та завчасно сповіщались, за відомими суду адресою місцями їх проживання та перебування, однак поштова кореспонденція разом з судовою повісткою про виклик до суду поверталась до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».
Відповідно до ч. 1 ст. 130 ЦПК України у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду. У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення.
При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.
У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місце знаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Апеляційний суд також враховує, що ОСОБА_8 отримувала копію ухвали Одеського апеляційного суду від 25 січня 2022 року про відкриття апеляційного провадження по справі та апеляційну скаргу, що свідчить про її обізнаність про наявність в проваджені апеляційного суду даної цивільної справи.
Згідно зі ст. ст. 13, 43 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки.
На осіб, які беруть участь у справі, також покладається обов`язок не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.
Таким чином, оскільки ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , КС «Козацька», ОСОБА_4 не надали відомостей про зміну свого місця проживання або місцезнаходження під час провадження справи, тому направлені їм судові повістки вважаються доставленими, а ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , КС «Козацька», ОСОБА_4 вважаються такими, що своєчасно та належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.
Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Відтак в кожному випадку заявник при зверненні до суду повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.
Також, прецедентна практика Європейського Суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді (Рішення Суду у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).
Відповідно до приписів ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги.
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Крім того, Верховний Суд в постанові від 01 жовтня 2020 року по справі №361/8331/18 висловився, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Таким чином, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, усвідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, те що справа перебуває в провадженні апеляційного суду тривалий час, а саме з грудня 2021 року, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності належно сповіщених учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи наведені у апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково за таких підстав. 
У частинах 1 та 2 статті 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Статтею 5 ЦПК України передбачено, що,  здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
У статті 11 ЦПК України зазначено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Статтею 224 ЦПК України, чинного на час ухвалення судом заочного рішення, передбачено, що, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У статті 227 ЦПК України зазначено, що відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється рекомендованим листом із повідомленням копія заочного рішення не пізніше трьох днів з дня його проголошення. Аналогічна норма міститься у статті 283 ЦПК України, що набрав законної сили з 15 грудня 2017 року.
Згідно зі статті 228 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Відповідно до частини 3 статті 231 ЦПК України, у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: 1) залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду в загальному порядку.
Як зазначено у статті 284 ЦПК України, що набрав законної сили з 15  грудня 2017 року,  заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Частина 3 статті 287 ЦПК України визначає, що у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: 1) залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.
Судом першої інстанції встановлено, що вимоги ухвали суду, від 22 червня 2021 року, про залишення заяви без руху, заявником не було виконано у повному обсязі, ні у строк, встановлений ухвалою суду, ні до 30 вересня 2021 року.
Згідно із ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду.
Крім того, відповідно до листа Малиновського районного суду м. Одеси, цивільна справа №2-606/2010, знищена у зв`язку з закінченням строку її зберігання, проте, чи звертався заявник з такою заявою до суду, він до суду доказів щодо цього не надав.
Оскільки, станом на 30 вересня 2021 року, заявник, вимоги ухвали судді, від 22 червня 2021 року, не виконав і недоліки не усунув, суд першої інстанції виходив з того, що тому його заява підлягає поверненню.
Проте, с таким висновком суду першої інстанції погодись неможливо, виходячи з наступного.
Згідно із частиною 4 статті 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Необхідність визнання обов`язковості практики Європейського Суду з прав людини, що законодавчо ґрунтується на нормах пункту першого Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року», згідно якого Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосується тлумачення і застосування Конвенції, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-IV, у якій зазначено, що суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі – Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Ключовими принципами цієї статті є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.
Ураховуючи той факт, що право на справедливий суд займає основне місце у системі глобальних цінностей демократичного суспільства, ЄСПЛ у своїй практиці пропонує досить широке його тлумачення.
У рішенні від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції» (Bellet v. France) ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
 Основною складовою права на суд є право доступу до суду в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду для вирішення певного питання і що з боку держави не повинні чинитися правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово наголошував на тому, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 розділу І Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак суд повинен прийняти в останній інстанції рішення про дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати статті 6 розділу І Конвенції, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами й поставленою метою (див. рішення від 12 липня 2001 року у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс ІІ проти Німеччини»).
Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява №326/3, 01 квітня 2008 року, «Олександр Шевченко проти України», №8771/02, §27, 26 квітня 2007 року). Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
У рішенні від 16 лютого 2017 року за заявою №18986/06 у справі «Каракуця проти України», Європейський суд з прав людини констатував відсутність порушення прав заявників, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у зв`язку з тим, що заявники ОСОБА_9 та його дружина ОСОБА_10 не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи, про що, зокрема, свідчить те, що вони протягом 1 року та 8 місяців не звертались до апеляційного суду за інформацією щодо стану розгляду їх апеляційної скарги.
Відповідно до статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема, шляхом звернення відповідача про перегляд заочного судового рішення, оскільки перегляд таких рішень гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів особи. За правовим висновком, сформульованим Конституційним Судом України, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003). 
У постанові від 05 серпня 2020 року у справі №177/1163/16 (провадження №61-2250св20) Верховний Суд зробив наступний правової висновок: «Згідно із частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі – Конвенція) визначено право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції – ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Тому пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється право на суд, яке включає не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення спору судом.
Крім того, при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції.
Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу місцевого суду – без змін, апеляційний суд не звернув уваги на вищенаведене та дійшов помилкового висновку про те, що суд першої інстанції діяв відповідно до вимог статті 185 ЦПК України. Ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, обмежує права позивача та перешкоджає йому у доступі до правосуддя».
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 24 грудня 2021 року втрачене судове провадження у цивільній справі №2-606/10 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Кредитної спілки «Козацька» до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про повернення кредиту, відсотків та штрафних санкцій, – відновлено частково в частині:
1. Ухвала Малиновського районного суду м. Одеси від 29 жовтня 2008 року (суддя Буран О.М.) про відкриття провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_2 , кредитної спілки «Козацька» до ОСОБА_4 про повернення кредиту;
2. Ухвала Малиновського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2009 року (суддя Буран О.М.) про залучення до участі у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , кредитної спілки «Козацька» до ОСОБА_4 про повернення кредиту, відсотків та штрафних санкцій – у якості співпозивача – ОСОБА_3 ;
3. Ухвала Малиновського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2009 року (суддя Буран О.М.) про залучення до участі у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , кредитної спілки «Козацька» до ОСОБА_4 про повернення кредиту, відсотків та штрафних санкцій – у якості співвідповідача – ОСОБА_5 ;
4. Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 13 квітня 2010 року (суддя Буран О.М.), яким задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Кредитної спілки «Козацька» до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про повернення кредиту, відсотків та штрафних санкцій. Солідарно стягнуто з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 заборгованість у сумі 258 416 (двісті п`ятдесят вісім тисяч чотириста шістнадцять) гривень 71 (сімдесят одна) копійка. Солідарно стягнуто з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 заборгованість у сумі 61 833 (шістдесят одна тисяча вісімсот тридцять три) гривень 97 (дев`яносто сім) копійок. Солідарно стягнуто з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь Кредитної спілки «Козацька» заборгованість у сумі 171 744 (сто сімдесят одна тисяча сімсот сорок чотири) гривень 05 (п`ять) копійок. Загальна сума заборгованості складає 491 995 (чотириста дев`яносто одна тисяча дев`ятсот дев`яносто п`ять) гривень 05 (п`ять) копійок. Солідарно стягнуто з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь держави судовий збір в сумі 1 700 гривень та ІТЗ в сумі 252 гривень;
5. Ухвала Малиновського районного суду м. Одеси від 23 січня 2015 року (суддя Буран О.М.) про видачу дублікату виконавчого листа №2-606/10;
6. Ухвала Малиновського районного суду м. Одеси від 19 червня 2018 року (суддя Михайлюк О.А.) про заміну сторони стягувача за заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 13 квітня 2010 року по цивільній справі №2-606/10, з ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 на ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ).
Отже, на теперішній час провадження у справі №2-606/10 було відновлено частково.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково повернув заяву про перегляд заочного рішення суду з підстав, передбачених статтею 185 ЦПК України, оскільки згідно із частиною 3 статті 287 ЦПК України, у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: 1) залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.
Аналізуючи зазначені норми права та правові висновки Верховного Суду, застосовуючи положення Європейської конвенції з прав людини, практику Європейського суду з прав людини, з`ясовуючи обставини, викладені у заяві про перегляд заочного рішення суду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на наведене уваги не звернув, формально поставився до передбачених законом вимог, не дотримався принципів «рівності вихідних умов», дотримання балансу сторін при розгляді справи в суді та обґрунтованості судового рішення та передчасно вирішив питання про повернення заяви про перегляд заочного рішення суду, що обмежує права відповідача, перешкоджає йому у доступі до правосуддя та призвело до постановлення помилкової ухвали й у відповідності до пункту п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України є підставою для скасуванні ухвали суду першої інстанції з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Никифорчука Тараса Валерійовича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково, ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2021 року про повернення заяви про перегляд заочного рішення суду скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.
Повне судове рішення складено: 22 лютого 2023 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький 

Р.Д. Громік

А.І. Дришлюк