Ухвала
Іменем України
 
21 лютого 2023 року
м. Київ
 
справа № 591/4399/19
провадження № 61-1740ск23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В., 
розглянувши касаційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 27 вересня 2022 року та постанову Сумського апеляційного суду від 26 січня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Сумської міської ради про скасування рішення про зняття з квартирного обліку та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ: 
12 липня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Сумської міської ради про скасування рішення про зняття з квартирного обліку та зобов`язання вчинити дії.
Свої вимоги мотивував тим, що після звільнення з військової служби у 1990 році, будучи зареєстрованим в м. Улан-Уде Бурятської АРСР, він тимчасово без реєстрації проживав у м. Суми, де виконавчим комітетом Сумської міської ради 20 вересня 1990 року був взятий за № 13201 на першочерговий квартирний облік для отримання протягом трьох місяців житла. З жовтня 1990 року став проживати в м. Березівці Одеської області.
Просив скасувати рішення Сумської міської ради № 85 від 18 лютого 2014 року про зняття його з квартирного обліку як незаконне та поновити його в черзі на отримання державної житлової площі за обліковим № 13201 в списку осіб, які користуються правом першочергового отримання житлової площі.
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 20 травня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Сумської міської ради про скасування рішення про зняття з квартирного обліку та зобов`язання вчинити дії відмовлено.
Постановою Сумського апеляційного суду від 12 серпня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Зарічного районного суду                       м. Суми від 20 травня 2020 року ? без змін.
У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд за виключними обставинами рішення Зарічного районного суду м. Суми від 20 травня 2020 року у даній справі, залишеного без змін постановою Сумського апеляційного суду від 12 серпня 2020 року. Заява мотивована тим, що у рішенні суду застосовано положення пункту 2 частини другої статті 40 ЖК УРСР стосовно зняття з обліку громадян у зв`язку із виїздом їх на постійне місце проживання до іншого населеного пункту. Вказана норма рішенням Конституційного Суду України від 22 червня                       2022 року визнана такою, що не відповідає Конституції України. На підставі частини третьої статті 423 ЦПК України просить переглянути рішення суду за виключними обставинами.
Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 27 вересня 2022 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Зарічного районного суду м. Суми від 20 травня 2020 року у справі № 591/4399/19 за виключними обставинами.
Постановою Сумського апеляційного суду від 26 січня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Зарічного районного суду                      м. Суми від 27 вересня 2022 року ? без змін.
ОСОБА_1 01 лютого 2023 року засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 27 вересня 2022 року та постанову Сумського апеляційного суду від 26 січня 2023 року, в якій посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права просить скасувати оскаржувані рішення та направити справу на новий розгляд.
Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою.
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
За змістом частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Відповідно до частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.
Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 423 ЦПК України, підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.
Наведеним положенням процесуального закону запроваджено правовий механізм перегляду судового рішення, яке набрало законної сили, у зв`язку з виключними обставинами, якими є, зокрема, визнання Конституційним Судом України неконституційним закону або його окремих положень, застосованих судом під час розгляду справи, при умові якщо рішення суду ще не виконане.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Сумської міської ради, у якому просив суд скасувати рішення Сумської міської ради № 85 від 18 лютого 2014 року у частині зняття його з квартирного обліку та зобов`язати відповідача поновити його на квартирному обліку в списках осіб, які користуються правом першочергового отримання житлового приміщення (за № 13201 відповідно до рішення міськвиконкому від 20 вересня                          1990 року).
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 20 травня 2020 року, яке постановою Сумського апеляційного суду від 12 серпня 2020 року залишено без змін, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. 
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що після взяття на квартирний облік позивачем неодноразово було змінено постійне місце проживання. Оскільки Урядом України не вирішено питання забезпечення військовослужбовців житловою площею, до спірних правовідносин підлягає застосуванню, зокрема, пункт 2 частини другої статті 40 ЖК УРСР, яким визначено, що громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадку виїзду на постійне проживання до іншого населеного пункту, тому його правомірно знято з обліку. Крім того, судом зазначено, що позов подано до неналежного відповідача.
Рішенням Конституційного Суду України від 22 червня 2022 року № 5-р(ІІ)/2022 у справі за конституційною скаргою ОСОБА_1 щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 2 частини другої статті 40 Житлового кодексу України (щодо дискримінації у реалізації права на житло) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), пункт 2 частини другої статті 40 Житлового кодексу України. Пункт 2 частини другої статті 40 Житлового кодексу України, визнаний неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Принцип правової визначеності, який невід`ємно притаманний принципу верховенства права, закріплений в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і на чому неодноразово наголошував Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях (зокрема у § 58 рішення у справі «Маркс проти Бельгії» від 13 червня 1979 року, заява № 6833/74), дозволяє не вдаватися до перегляду судових рішень, які мали місце до прийняття рішення ЄСПЛ як рішення прецедентного або загального характеру, яке формує певну правову позицію. До таких рішень загального характеру належать і рішення конституційних судів. При цьому, як визнає ЄСПЛ, публічне право окремих країн обмежує можливість прийняття конституційними судами рішень, які мають зворотну дію у часі (див. § 58 рішення у справі «Маркс проти Бельгії»).
Відповідно до статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Застереження щодо можливості перегляду судового рішення у зв`язку з виключними обставинами у разі, якщо воно ще не виконане, ґрунтується на принципі юридичної визначеності, який вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Суть цього принципу полягає у тому, що рішення суду, яке набрало законної сили, є обов`язковим, не може ставитися під сумнів та підлягає виконанню, тобто вирішення судом спірного питання визнається за істину.
Дія принципу res judicata передбачає встановлення у відносинах між сторонами спору, вирішеного остаточним і обов`язковим для сторін судовим рішенням, стану правової визначеності.
Таким чином судовим рішенням, за яким вирішено спір та яке не потребує виконання, встановлено стан правової визначеності у відносинах між сторонами, і такий стан та наслідки, передбачені таким судовим рішенням, встановлюються одразу з набранням рішенням сили.
За вказаних обставин, враховуючи те, що рішення суду про відмову у задоволенні позовних вимог не вимагає від учасників справи та/або уповноважених органів вчинення певних заходів щодо його фактичного виконання, а визначені цим рішенням наслідки настають для сторін з моменту набрання законної сили таким судовим рішенням, тобто фактично виконання рішення суду вичерпується фактом набранням ним законної сили, тому перегляд такого рішення на підставі пункту                              1 частини третьої статті 293 ЦПК України суперечитиме принципу res judicata.
Суд першої інстанції, із висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов до правильного висновку, що рішення Зарічного районного суду м. Суми від                           20 травня 2020 року, про перегляд якого у зв`язку з виключними обставинами заявлено у цій справі та яке залишене без змін постановою Сумського апеляційного суду 12 серпня 2020 року, не може бути переглянуте у зв`язку з виключними обставинами відповідно до пункту 1 частини третьої статті 423 ЦПК України.
Аргументи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, правильне застосування судами норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судових рішень.
З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 27 вересня                     2022 року та постанову Сумського апеляційного суду від 26 січня 2023 року необхідно відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, постановлені з додержанням норм права, підстави для їх скасування відсутні.
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України,
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 27 вересня                     2022 року та постанову Сумського апеляційного суду від 26 січня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Сумської міської ради про скасування рішення про зняття з квартирного обліку та зобов`язання вчинити дії відмовити.  
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                                      Є. В. Петров
 
А. І. Грушицький
 
І. В. Литвиненко