ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 лютого 2023 року	Львів	Справа № 140/4588/22 пров. № А/857/15662/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                          Ільчишин Н.В., 
суддів                                                             Довгополова О.М., Гуляка В.В.,
розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2022 року (судді Денисюка Р.С., ухвалене у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження в м. Луцьк) у справі №140/4588/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 29.06.2022 звернулася в суд з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 26.12.2019 № 0055087-5033-0316, №0055088-5033-0316, №0055089-5033-0316, №0055095-5033-0316, №0055091-5033-0316, №0055092-5033-0316, №0055094-5033-0316, № 0055093-5033-0316, №0055090-5033-0316, від 15.09.2020 №0031187-5033-0316, №0031188-5033-0316, №0031189-5033-0316, №0031190-5033-0316, №0031191-5033-0316, №0031192-5033-0316, №0031193-5033-0316, №0031194-5033-0316, №0031195-5033-0316, №0031196-5033-0316.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2022 року позов задоволено повністю.
Не погоджуючись із вказаним рішенням Головне управління ДПС у Волинській області подало апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. Вказує, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, ОСОБА_1 на праві власності належали нежилі приміщення: корівник 4-рядний, площею 1624,8 кв.м, адмінбудинок (контора) площею 152,1 кв.м, комора, площею 517,6 кв.м, корівник 4-рядний, площею 1626,6 кв.м, реммайстерня, площею 593,8 кв.м, молочний блок, площею 283 кв.м, корівник 2-рядний, площею 529,5 кв.м, телятник (конюшня), площею 487,6 кв.м, вага, площею 84,2 кв.м, корівник 2-рядний, площею 1624,8 кв.м, у зв`язку із чим було нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 – 2019 роки. Також зазначає, що правовою підставою для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно, у вигляді звільнення його від сплати, є одночасна сукупність наступних умов: використання споруди безпосередньо у сільськогосподарській діяльності; особа є сільськогосподарським товаровиробником та за загальним правилом, об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх частки, які перебувають у власності фізичних осіб, є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.
Згідно із частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до статті 311 КАС України розгляд справи проводиться без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів. 
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до протоколу № 2 загальних зборів засновників Фермерського господарства «Новий Світанок» від 14.12.2018 ОСОБА_1 виключено зі складу засновника ФГ «Новий Світанок» та передано їй у власність нерухоме майно, що належало господарству (в рахунок частки в розмірі 108120,00 грн), а саме: - адмінбудинок (контора) площею 152,1 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , залишковою вартістю 13100 грн з ПДВ; - корівник 2-рядний, площею 778,4 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 та належить ФГ «Новий Світанок» на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 08.12.2015 серії НОМЕР_1 , залишковою вартістю 9700 грн з ПДВ; - вага, площею 84,2 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , та належить ФГ «Новий Світанок» на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 08.12.2015 серії НОМЕР_2 , залишковою вартістю 1950 грн з ПДВ; - телятник (конюшня), площею 487,6 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 з, та належить ФГ «Новий Світанок» на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 08.12.2015 серії НОМЕР_3 , залишковою вартістю 2900 грн з ПДВ; - корівник 2-рядний, площею 529,5 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , та належить ФГ «Новий Світанок» на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 08.12.2015 серії НОМЕР_4 , залишковою вартістю 2400 грн з ПДВ; - молочний блок, площею 283 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , та належить ФГ «Новий Світанок» на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 08.12.2015 серії НОМЕР_5 , залишковою вартістю 1550 грн з ПДВ; - реммайстерня, площею 593,8 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , та належить ФГ «Новий Світанок» на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 08.12.2015 серії НОМЕР_6 , залишковою вартістю 24500 грн з ПДВ; - корівник 4-рядний, площею 1626,6 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 та належить ФГ «Новий Світанок» на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 08.12.2015 серії НОМЕР_7 , залишковою вартістю 29700 грн з ПДВ; - комора, площею 517,6 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , та належить ФГ «Новий Світанок» на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 08.12.2015 серії НОМЕР_8 , залишковою вартістю 4300 грн з ПДВ (а.с.38-39). 
18.12.2018 ОСОБА_1 подала голові ФГ «Пульмо» заяву про прийняття її в члени ФГ «Пульмо» разом з належним їй майном сільськогосподарського призначення, яке просила прийняти в складений капітал (а.с. 41).
Рішенням власника ФГ «Пульмо» від 19.12.2018 вирішено прийняти в члени ФГ «Пульмо» ОСОБА_1 та прийняти до складеного капіталу господарства нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 згідно акту приймання-передачі (а.с. 42).
Факт передачі ОСОБА_1 нерухомого майна до складеного капіталу ФГ «Пульмо» підтверджується актом приймання-передачі майна (а.с. 43). Довідкою № 1/18 від 19.12.2018 ФГ «Пульмо» також засвідчено факт прийняття до свого складеного капіталу будівлі та споруди сільськогосподарського призначення, що належать члену ФГ «Пульмо» ОСОБА_1 , а саме: 1) корівник 4-рядний, площею 1624,8 кв.м, за адресою: Волинська обл., Турійський р-н, с. Ставки, вул. Центральна, 2в; 2) адмінбудинок (контора) площею 152,1 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 ; 3) комора, площею 517,6 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 ; 4) корівник 4-рядний, площею 1626,6 кв.м, за адресою: Волинська обл., Турійський р-н, с. Ставки, вул. Центральна, 1в; 5) реммайстерня, площею 593,8 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 ; 6) молочний блок, площею 283 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 ; 7) корівник 2-рядний, площею 529,5 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 ; 8) телятник (конюшня), площею 487,6 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 з; 9) вага, площею 84,2 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 ; 10) корівник 2-рядний, площею 1624,8 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 44).
Водночас, вищевказане нерухоме майно станом на 19.12.2018 перебувало на балансі ФГ «Пульмо», що підтверджується балансовою довідкою ФГ «Пульмо» від 23.09.2022 (а.с. 118).
Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 28.06.2022 основними видами економічної діяльності за КВЕД ФГ «Пульмо» є: 01.11 – вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основний); 01.13 - вирощування овочів та баштанних культур, коренеплодів та бульбоплодів; 01.46 – розведення свиней; 01.50 – змішане сільське господарство; 01.61 – допоміжні види діяльності у рослинництві; 46.31 – оптова торгівля фруктами та овочами; 47.89 – роздрібна торгівля з лотків і на ринках іншими товарами; 49.41 – вантажний автомобільний транспорт; 52.29 – інша допоміжна діяльність у сфері транспорту (а.с. 73-75). 
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, ОСОБА_1 є власником вищевказаного нерухомого майна (а.с. 30-37).
Головне управління ДПС у Волинській області, на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54, підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України (далі - ПК України) прийняло податкові повідомлення-рішення від 26.12.2019 № 0055087-5033-0316, №0055088-5033-0316, №0055089-5033-0316, №0055095-5033-0316, №0055091-5033-0316, №0055092-5033-0316, №0055094-5033-0316, № 0055093-5033-0316, №0055090-5033-0316 та від 15.09.2020 №0031187-5033-0316, №0031188-5033-0316, №0031189-5033-0316, №0031190-5033-0316, №0031191-5033-0316, №0031192-5033-0316, №0031193-5033-0316, №0031194-5033-0316, №0031195-5033-0316, №0031196-5033-0316, якими позивачу визначено грошові зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2018 рік та за 2019 рік усього на загальну суму 302170,73 грн.
Позивач, не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, звернулася із даним позовом до суду. 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач протиправно прийняв оскаржувані рішення.
Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильними виходячи з наступного.
Згідно із статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Згідно із статтею 265 ПК України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.
За правилами підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України).
Підпунктами 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України передбачено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Отже, за загальним правилом, об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх частки, які перебувають у власності фізичних осіб, є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Згідно із статтею 10 ПК України податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є місцевим податком.
За змістом підпункту 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 ПК України органи місцевого самоврядування до 25 грудня року, що передує звітному, подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості інформацію щодо ставок та наданих пільг юридичним та/або фізичним особам зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.
Згідно з підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (підпункт 266.6.1. пункту 266.2 статті 266 ПК України).
Як вбачається із матеріалів справи та не заперечується сторонами, ОСОБА_1 на праві власності належать об`єкти нерухомого майна, а саме: 1) корівник 4-рядний, площею 1624,8 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 ; 2) адмінбудинок (контора) площею 152,1 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 ; 3) комора, площею 517,6 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 ; 4) корівник 4-рядний, площею 1626,6 кв.м, за адресою: Волинська обл., Турійський р-н, с. Ставки, вул. Центральна, 1в; 5) реммайстерня, площею 593,8 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 ; 6) молочний блок, площею 283 кв.м, за адресою: Волинська обл., Турійський р-н, с. Ставки, вул. Центральна, 1д; 7) корівник 2-рядний, площею 529,5 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 ; 8) телятник (конюшня), площею 487,6 кв.м, за адресою: Волинська обл., Турійський р-н, с. Ставки, вул. Центральна, 1з; 9) вага, площею 84,2 кв.м, за адресою: Волинська обл., Турійський р-н, с. Ставки, вул. Центральна, 2а; 10) корівник 2-рядний, площею 1624,8 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку із чим оскаржуваними податковими повідомленнями – рішення контролюючий орган визначив їй суму грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2018 - 2019 роки на загальну суму 302170,73 грн.
Так, відповідно до підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України (в редакції, яка діяла до 01.01.2019) не є об`єктом оподаткування: будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.
Законом України № 2628-VIII від 23.11.2018р., який набрав чинності 01.01.2019, внесено зміни до ПК України й підпункт «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України викладено в такій редакції: не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Тобто, законодавець уточнив з 01.01.2019, що сільськогосподарським товаровиробником є як юридичні, так і фізичні особи.
Умовою звільнення таких об`єктів від оподаткування законодавець визначив цільове призначення їх фактичного використання та встановив вичерпний перелік підстав, коли податкова пільга не надається, а саме: у випадках, коли нерухомість здається власниками в оренду, лізинг, позичку.
Також слід зазначити, що встановлена підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України пільга стосується діяльності сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для її ведення, зокрема стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.
Аналізуючи наведені приписи норми підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що її застосування передбачає наявність двох умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.
Залежно від періоду (до і після 01.01.2019) застосовувалася додаткова умова - безпосереднє використання власником (без здачі в оренду лізинг, позичку).
Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 № 507 (далі - ДК 018-2000), будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності віднесено до підрозділу «Будівлі нежитлові» клас 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства». Цей клас включає підкласи: 1271.1 «Будівлі для тваринництва» (зокрема, товарні та племінні ферми великої рогатої худоби, свиноферми та свинофабрики, вівцеферми, кролівничі та звірівницькі ферми, кінні заводи, собачі розплідники); 1271.2 «Будівлі для птахівництва «(зокрема, птахофабрики, та птахоферми, на підприємства по виробництву яєць та м`яса птиці, а також по вирощуванню гібридної птиці для товарних господарств і інкубаторно-птахівничі станції для виробництва добового молодняка птиці та інші); 1271.3 «Будівлі для зберігання зерна» (зокрема, зерносховища),1271.4 «Будівлі силосні та сінажні» (зокрема, силоси), 1271.5 «Будівлі для садівництва, виноградарства та виноробства» (зокрема, підвали, винокурні, винні ємкості), 1271.6 «Будівлі тепличного господарства» (зокрема, теплиці, сільськогосподарські, парники, оранжереї, заводи кормових антибіотиків), 1271.7 «Будівлі рибного господарства» (зокрема, підприємства по переробці риби); 1271.8 «Будівлі підприємств лісівництва та звірівництва» (зокрема, підприємства по переробці відходів тваринництва); 1271.9 «Будівлі сільськогосподарського призначення інші» (зокрема, підприємства виробничо-технічного обслуговування, які включають: бази зберігання мінеральних добрив та пестицидів, сільськогосподарської техніки та запасних частин, підприємства по ремонту сільськогосподарських машин та транспорту, станції біологічного захисту рослин).
З наявних у справі документів слідує, що об`єкти нерухомості – корівники, адмінбудинок (контора), комора, реммайстерня, молочний блок, телятник (конюшня), вага, які належать позивачу на праві власності і щодо яких контролюючим органом прийнято рішення про донарахування податкових зобов`язань, є будівлями, що можуть використовуватись у сільськогосподарській діяльності.
Крім того, слід зазначити, що ОСОБА_1 є керівником Фермерського господарства «Пульмо», яке зареєстроване як суб`єкт господарювання 25.04.2016, що підтверджується копією довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
При цьому ОСОБА_1 є власником вищезазначених об`єктів нерухомого майна, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та факт передачі ОСОБА_1 нерухомого майна до складеного капіталу ФГ «Пульмо» підтверджується актом приймання-передачі майна та довідкою № 1/18 від 19.12.2018 ФГ «Пульмо».
Як слідує з матеріалів справи ФГ «Пульмо» зазначені об`єкти нерухомого майна, використовує у сільськогосподарській діяльності, про що свідчить балансова довідка господарства від 23.09.2022.
Таким чином, з метою застосування норм підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України до будівель, споруд сільськогосподарських товаровиробників, призначених для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (підкласи 1271.1-1271.9).
Аналізуючи норми підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, слід дійти висновку, що законодавець визначив умовою звільнення таких об`єктів від оподаткування цільове призначення їх використання та встановив вичерпний перелік підстав, коли податкова пільга не надається, а саме: у випадках, коли нерухомість здається власниками в оренду, лізинг, позичку.
Доводи контролюючого органу про те, що за загальним правилом, об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, суд вважає безпідставними з огляду на таке. 
Відповідно до пункту 30.1 статті 30 ПК України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.
За визначенням підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа-підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.
Застереження в підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України щодо цілей глави 1 розділу ХIV Податкового кодексу України не означає, що у інших випадках, передбачених цим Кодексом, термін «сільськогосподарський товаровиробник» має інше змістовне навантаження.
Крім того, визначення «сільськогосподарський товаровиробник» також міститься у статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років» від 18.01.2001 №2238-ІІІ, сільськогосподарський товаровиробник - фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.
При цьому слід зауважити, що встановлена підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України пільга стосується сільськогосподарських товаровиробників як юридичних осіб, так і фізичних, та направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.
Як встановлено судом, ФГ «Пульмо» 25.04.2016 зареєстроване як юридична особа, засновником якого є ОСОБА_1 та здійснює, такі види діяльності як: 01.11 – вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основний); 01.13 - вирощування овочів та баштанних культур, коренеплодів та бульбоплодів; 01.46 – розведення свиней; 01.50 – змішане сільське господарство; 01.61 – допоміжні види діяльності у рослинництві; 46.31 – оптова торгівля фруктами та овочами; 47.89 – роздрібна торгівля з лотків і на ринках іншими товарами; 49.41 – вантажний автомобільний транспорт; 52.29 – інша допоміжна діяльність у сфері транспорту, що підтверджується витягом із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Отже, згідно видів діяльності, ФГ «Пульмо» має право займатися сільськогосподарською діяльністю, передбаченою наведеною вище класифікацією видів економічної діяльності.
Вказане свідчить про те, що ОСОБА_1 здійснює сільськогосподарську діяльність (товаровиробництво) через утворену нею юридичну особу, яка своєю чергою використовує спірні об`єкти нерухомості у межах провадження сільськогосподарської діяльності.
Відповідно до пунктів 5.2, 5.3 статті 5 ПК України у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу. Інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.
Поняття «сільськогосподарський товаровиробник» також міститься у статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років» від 18 січня 2001 року №2238-III, під яким законодавець визначає фізичну або юридичну особу, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією. З метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, законодавцем вживається також поняття «виробники сільськогосподарської продукції».
Так, згідно зі статтею 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис», виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.
Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що поняття «сільськогосподарський товаровиробник» не суперечить його визначенню у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, яке, до того ж, має чітко обмежену сферу застосування. Як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів у відповідності до положень пункту 5.3 статті 5 ПК України.
Згідно з положеннями Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Держстандарту України від 17 серпня 2000 року №507, будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства включають в себе будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та інше. Цей клас не включає: споруди зоологічних та ботанічних садів.
Відтак, перелік будівель сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства, визначений наведеною нормою, не є вичерпним та містить лише одне виключення
Водночас, продукція сільського господарства (сільськогосподарська продукція) - це продукція, що виробляється в сільському господарстві та відповідає кодам Державного класифікатора продукції та послуг (стаття 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис»).
Відповідно до пункту 30.2 цієї статті 30 ПК підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.
Тобто, будівлі та споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, віднесені до відповідного класу Державного класифікатора 018-2000, використовуються та належать фізичним особам, що займаються сільськогосподарською діяльністю, мають у володінні, користуванні чи розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин, не є об`єктами оподаткування згідно з пунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.
На користь висновку, що норма підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України не ставить у залежність право на податкову пільгу від фактичного використання об`єкта нерухомості у сільськогосподарській діяльності, свідчить і подальше законодавче уточнення правового регулювання. Законом України від 23 листопада 2018 року №2628-VIII, підпункт «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК викладено в новій редакції, згідно з якою не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку. Як і Законом України від 28 грудня 2014 року №71-VIII, законодавець не встановив обов`язку сільськогосподарського товаровиробника безпосередньо використовувати будівлі/споруди у сільськогосподарській діяльності, а умовою звільнення таких об`єктів від оподаткування визначив цільове призначення їх використання та встановив вичерпний перелік підстав, коли податкова пільга не надається, а саме: у випадках, коли нерухомість здається власниками в оренду, лізинг, позичку.
Натомість у даній справі судом не встановлено та відповідачем не доведено фактів передання позивачем спірного нерухомого майна в оренду чи лізинг та у даній відсутні докази, того що позивач у 2018-2019 роках використовувала належні їй на праві власності об`єкти нерухомості у будь-якій іншій, відмінній від сільськогосподарської, діяльності, відповідно позивач підпадає під статус сільськогосподарського товаровиробника, а належні їй на праві власності нежитлові приміщення не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в силу положень пункту «ж» підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 ПК України, оскільки призначені для безпосередньо використання у сільськогосподарській діяльності.
Відтак, в розумінні вимог підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України позивач ОСОБА_1 , як керівник фермерського господарства, є сільськогосподарським товаровиробником, відтак належні їй будівлі, споруди не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в силу положень пункту «ж» підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 ПК України.
Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.
З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що відповідач допустимими та належними доказами не довів правомірності своїх рішень, а тому обґрунтовані позовні вимоги ОСОБА_1 та наявні підстав для їх задоволення шляхом визнання протиправними та скасування спірних податкових повідомлень-рішень, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.
Вказана правова позиція апеляційного суду узгоджується із постановами Верховного Суду від 20.02.2020 у справі №820/3706/17, від 04.03.2021 у справі №500/2782/18, від 01.04.2021 у справі №820/6752/16, від 21.10.2020 у справі №520/8580/18, які в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України враховуються апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.
У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. 
Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
У пункті 110 рішення Європейського суду з прав людини від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden № 36985/97) Суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління».
Одночасно апеляційний суд вважає за можливе врахувати позицію Європейського суду з прав людини, яку він висловив у справі «Федорченко та Лозенко проти України» (заява № 387/03, 20 вересня 2012 року, п.53), відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом», тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підстав для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції на підставі статті 139 КАС України у апеляційного суду немає.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області – залишити без задоволення.
Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2022 року у справі №140/4588/22 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

                  Головуючий суддя                                          Н.В. Ільчишин

                  Судді                                                                О.М. Довгополов

                                                                                            В.В. Гуляк

Повний текст постанови складено 13.02.2023