ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/22419/21                                                                Суддя (судді) першої інстанції: Григорович П.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  07 березня 2023 року                                                                                         м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого-судді: Шелест С.Б., суддів: Горяйнова А.М., Пилипенко О.Є., розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 жовтня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, 
ВСТАНОВИЛА:
ОСОБА_1 (далі також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі також - відповідач, Головне управління ПФУ в м. Києві), в якому просив суд:
визнати протиправною бездіяльність Головного управління ПФУ в м. Києві, що полягала у нездійсненні перерахунку з 05.03.2019 пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки Служби безпеки України від 09.06.2021 №21/3/2-9/878-565 про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії з урахуванням розмірів щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії за відповідною посадою;
зобов`язати Головне управління ПФУ в м. Києві здійснити перерахунок з 05.03.2019 та доплату пенсії ОСОБА_1 урахуванням грошового забезпечення за відповідною (аналогічною) посадою, що визначене у довідці Служби безпеки України від 09.06.2021 №21/3/2-9/878-565, а саме у розмірі 21260,31 грн., що включало такі складові: посадовий оклад - 8320 грн.; оклад за військовим званням (підполковник) - 1410 грн.; надбавку за вислугу років   - 4378,50 грн.;   надбавку за особливості проходження служби - 4655,81 грн.; надбавка за службу в умовах режимних обмежень - 1664 грн.; преміювання - 832 грн;
стягнути із Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 в порядку розподілу судових витрат 908,00 грн судового збору та 4900,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. 
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.10.2022 позов задоволено частково: 
визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві у здійсненні з 01 квітня 2019 року перерахунку пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки Фінансово-економічного управління Служби безпеки України від 09.06.2021 №21/3/2-9/878-565 про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії з урахуванням всіх складових грошового забезпечення, в тому числі розмірів щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії за відповідною посадою;
зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити з 01 квітня 2019 року перерахунок та виплату, з урахуванням раніше здійснених виплат, пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки Фінансово-економічного управління Служби безпеки України від 09.06.2021 №21/3/2-9/878-565 про розмір грошового забезпечення, з урахуванням всіх складових грошового забезпечення, а саме: посадовий оклад - 8320,00 грн; оклад за військовим званням (підполковник) - 1410,00 грн; надбавку за вислугу років (45%) - 4378,50 грн;   надбавку за особливості проходження служби (33%) - 4655,81 грн; надбавка за службу в умовах режимних обмежень (20%) - 1664, 00 грн; преміювання (10%) - 832,00 грн, всього - 21260,31 грн; 
в решті позову - відмовлено;
стягнуто на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 454,00 грн (чотириста п`ятдесят чотири грн 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.
У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 із посиланням на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині часткового стягнення судового збору на користь ОСОБА_1 та відмови у стягненні на корить позивача понесених витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції; постановити нове рішення, яким стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 908,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 4900,00 грн. 
Від відповідача відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що не перешкоджає розгляду справи за наявними у ній матеріалами. 
Зважаючи на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, справу розглянуто у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами на підставі пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.
Відмовляючи у задоволенні вимоги про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 4900,00 грн, суд першої інстанції виходив з того, позивачем на підтвердження зазначених витрат не надано суду документального підтвердження витрат на правову допомогу (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківській документ). 
Стягуючи на користь позивача 454,00 грн судового збору, суд першої інстанції виходив з положень частини третьої статті 139 КАС України, відповідно до яких при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована неправильним застосуванням судом першої інстанції норм процесуального права. Скаржник наголошує, що понесені витрати на правничу допомогу підтвердженні документально;  зазначає про помилковість висновків суду першої інстанції щодо необхідності надання документів, які підтверджують фактичну сплату позивачем гонорару адвокату, як необхідної умови для присудження з відповідача понесених витрат на правничу допомогу. Зауважує, що стягнення з відповідача 454,00 грн судового збору не є пропорційним до розміру задоволених позовних вимог. 
Колегія суддів апеляційного суду, виходячи з меж апеляційного перегляду, встановлених статтею 308 КАС України, погоджується із доводами апеляційної скарги щодо помилкового застосування судом першої інстанції норм процесуального права при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат в частині відмови у стягнення витрат на професійну правничу допомогу, втім зазначає про обґрунтованість позиції суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача 454,00 грн сплаченого позивачем судового збору, з огляду на наступне. 
Відповідно до частин першої, третьої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з частиною другою другої статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Пунктом 1 частини третьої статті 134 КАС України передбачено, що для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. 
Аналіз положень пункту 1 частини третьої статті 134 КАС України свідчить про те, що для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу визначається, зокрема, на підставі доказів щодо вартості наданих послуг, які можуть бути сплачені і в майбутньому. 
У постановах Верховного Суду від 29 жовтня 2020  року (справа № 686/5064/20), від 05  березня 2021 року (справа № 200/10801/19-а), від 16  березня 2021 року (справа №  520/12065/19), постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року (справа № 922/445/19), сформульовано правовий висновок про те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Аналогічний підхід щодо застосування положення частини сьомої статті 139 КАС України у разі відсутності документа про оплату позивачем витрат на професійну правничу допомогу, за умови погодження сторонами при укладанні договору про надання правничої допомоги оплати таких витрат у майбутньому, застосовано Верховним Судом у постанові від 26 червня 2019 року у справі №813/481/18, де сформовано висновок про помилковість посилання суду апеляційної інстанції у якості аргументу для відмови в задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення на відсутність документа про оплату позивачем витрат на професійну правничу допомогу, оскільки договором про надання правової допомоги обумовлено час оплати протягом кількох місяців після ухвалення судом апеляційної інстанції рішення по суті.
Наведений підхід щодо визнання фактично здійсненими витрат за відсутності факту оплати вбачається також із практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).
Так, у рішенні по справі «Бєлоусов проти України» (Заява № 4494/07) ЄСПЛ дійшов висновку, що витрати, які мають бути сплачені за договором адвокату, слід розглядати як фактично понесені, зазначивши наступне: «...хоча заявник ще не сплатив адвокатський гонорар, він має сплатити його згідно із договірними зобов`язаннями. Отже, представник заявника має право висувати вимоги щодо сплати гонорару згідно з договором. Відповідно Суд вважає витрати за цим гонораром «фактично понесеними» (див. вищезазначене рішення у справі «Савін проти України» (Savin v. Ukraine), п. 97)».
За наведеного правового регулювання висновок суду першої інстанції про відмову у відшкодуванні витрат на правничу допомогу через відсутність доказів оплати вказаних послуг є помилковим.
Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного. 
Відповідно до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»).
Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 КАС України).
Таким чином, необхідною умовою для відшкодування витрат на правничу допомогу є подання стороною детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.
При цьому, відповідно до частини дев`ятої статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Судом першої інстанції встановлено, що на підтвердження розміру понесених витрат позивачем надано: копію договору про надання правової допомоги від 25.05.2021 №40, копію кошторису від 26.05.2021 до договору про надання правової допомоги, копію акту наданих послуг від 10.08.2021 №172, копію ордеру та копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю.
Згідно з пунктом 1.1 договору від 25.05.2021 №40 адвокатське об`єднання «Юридичні технології» зобов`язується здійснити захист прав та інтересів ОСОБА_1 шляхом надання правової допомоги на умовах і в порядку, що визначені цим договором, а ОСОБА_1 зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, понесені в ході виконання договору. 
Відповідно до пункту 3.1 договору від 25.05.2021 №40 за надання правової допомоги замовник сплачу адвокатському об`єднанню винагороду відповідно до видів та вартості правової допомоги, визначених у кошторисах, що є додатками до цього договору. 
Кошторисом від 26.05.2021 встановлено, що за надання замовнику послуг з правової допомоги клієнт сплачує на користь адвокатського об`єднання гонорар у таких розмірах: за підготовку адвокатського запиту для отримання доказу - 490 грн, за ознайомлення з матеріалами судової справи у суді - 1500 грн, за підготовку позову - 4900,00 грн (витрати часу - 3,5 год, вартість однієї години роботи - 1600 грн); за підготовку інших процесуальних документів - залежно від кількості витраченого часу та вартості однієї години роботи 1400,00 грн.; за участь в одному судовому засіданні - 2500 грн. 
Кошторисом від 20.01.2022 також передбачено, що оплата наданих послуг згідно із актами здійснюється клієнтом протягом 10 банківських х днів з дати вступу у законну силу рішення, постанови чи ухвали суду, якими завершується розгляд відповідної справи судом. 
Згідно з актом наданих послуг від 10.08.201 №172 виконавцем за договором від 25.05.2021 №40 надано наступні послуги: «підготовка позову про зобов`язання перерахувати пенсію за оновленою довідкою; 3,5 години за ціною 1400 грн; загальна сума 4900, 00 грн» .
Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що зміст та обсяг наданих документів є достатнім для висновку про документальне підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу. Судом апеляційної інстанції також встановлено, що заявлені позивачем витрати є пов`язаними з розглядом справи; їх розмір є обґрунтованим та пропорційним предмету спору. Судом апеляційної інстанції не встановлено вчинення позивачем дій, які призвели до затягування розгляду справи. 
У свою чергу, відповідно до частини п`ятої  вказаної статті розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 134 КАС України).
Аналіз частини шостої статті 134 КАС України свідчить про те, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, з підстав, передбачених цією статтею, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт тощо.
Зазначений висновок суду апеляційної інстанції відповідає положенням частини сьомої статті 134 КАС України, відповідно до яких обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Колегія суддів також зауважує, що Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 06.04.2022 №500/1410/21 підтримано позицію Великої Палати Верховного Суду, згідно з якою саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (постанова від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц). 
У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.
Як вбачається із матеріалів справи, вимога про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 4900,00 грн позивачем заявлена разом із поданням позовної заяви, до якої додано, у тому числі, копію договору про надання правової допомоги, копію кошторису, копію акту наданих послуг.
Матеріали справи №640/22419/21 не містять клопотання відповідача про зменшення розміру судових витрат на правничу допомогу з мотивів їх неспівмірності. 
Відзив на апеляційну скаргу позивача на рішення суду першої інстанції до Шостого апеляційного адміністративного суду також не надходив.
Враховуючи викладене, зважаючи на те, що понесені позивачем витрати на правничу допомогу є такими, що підтверджуються документально, зважаючи на те, що відповідачем у справі не заявлялось клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу з мотивів їх неспівмірності, а також з огляду на те, що судом апеляційної інстанції у вказаній справі не встановлено обставин, які впливають на розподіл судових витрат, що передбачені частиною дев`ятою статті 139 КАС України, колегія суддів апеляційного суду зазначає про обґрунтованість вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у вказаній справі. 
Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Вирішуючи питання щодо пропорційності розміру судових витрат, що мають бути стягнені з відповідача, до розміру задоволених позовних вимог, колегія суддів апеляційного суду виходить з того, що позивачем при поданні позову заявлено дві вимоги немайнового характеру, одна з яких є похідною від першої. 
Враховуючи те, що у вказаній справі з огляду на її немайновий характер відсутня ціна позову, що унеможливлює здійснення арифметичного розрахунку співвідношення понесених позивачем витрат до розміру задоволених позовних вимог, а також зважаючи на те, що рішенням суду першої позов задоволено частково і у вказаній частині рішення суду першої інстанції позивачем не оскаржувалось, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 2450,00 грн (4900,00 грн/2).
З аналогічних мотивів, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з відповідача 454,00 грн судового збору, що складає половину від суми судового збору, сплаченого позивачем за подання позовної заяви (908,00 грн/2).
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (частина четверта статті 317 КАС України). 
Керуючись статтями 134, 139, 241, 242, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 жовтня 2022 року у справі №640/22419/21 змінити, виклавши абзац п`ятий резолютивної частини у наступній редакції:
«Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, код ЄДРПОУ 42098368) понесені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 454,00 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2450,00 грн».
В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 жовтня 2022 року у справі №640/22419/21 залишити без змін. 

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

          Суддя-доповідач                                                                         С.Б. Шелест                                                                  
          Судді                                                                                  А.М. Горяйнов   
                                                                                                    О.Є. Пилипенко