Номер провадження: 22-ц/813/1864/23 
Справа № 947/9109/21
Головуючий у першій інстанції Васильків О. В.
Доповідач Драгомерецький М. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,
суддів колегії: Дришлюка А.І.,
Громіка Р.Д., 

при секретарі: Нечитайло А.О.,

за участю: адвоката позивача ОСОБА_1 - Євценка Р.І.,

переглянув у судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Юшинської Ірини Євгенівни в інтересах ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 травня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-
 
В С Т А Н О В И В:

24 березня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.
Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що сторони з 07 лютого 2015 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сторони раніше перебували в шлюбі, та за рішенням суду шлюб було розірвано. На цей час це повторна реєстрація шлюбу сторін. Однак, спільне життя між сторонами не склалось, відсутнє взаєморозуміння, в подальшому неможливе сумісне ведення господарства. Фактично шлюбні відносини та ведення спільного господарства припинено рік тому, сторони проживають окремо.
Таким чином шлюб фактично припинив існування, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить його інтересам, у зв`язку з чим ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом та просив його задовольнити в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 надала до суду заяву про визнання позову, в якій відповідач просить розірвати шлюб, та слухати справу за її відсутністю.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 24 травня 2021 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі.
У апеляційній скарзі адвокат Юшинська І.Є. в інтересах ОСОБА_2 просить змінити рішення суду першої інстанції, шляхом виключення з мотивувальної частини рішення висновків про дату припинення шлюбних відносин сторін, а саме в розділі ІІІ «Фактичні обставини справи», посилання на те, що сторони припинили шлюбні відносини понад рік тому. В решті рішення суду першої інстанції просить залишити без змін.
Справи розглядаються без участі учасників провадження за наявності повідомлення про дату, час та місце розгляду справи та за відсутності заяви (заяв) про відкладення розгляду справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Частинами 1-4 ст. 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.  Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.  Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.  Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Частиною 3 ст. 13 ЦПК України встановлено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Учасники справи мають права, встановлені ст. ст. 43, 49 ЦПК України, в тому числі,  ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень;  подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам;  подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб;  ознайомлюватися з протоколом судового засідання, записом фіксування судового засідання технічними засобами, робити з них копії, подавати письмові зауваження з приводу їх неправильності чи неповноти;  оскаржувати судові рішення у визначених законом випадках;  користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами.
Суд здійснює виклик сторін у судові засідання, в тому числі, шляхом надіслання судових повісток в порядку, встановленому ст. ст. 128, 130 ЦПК України.
Сторони по справі про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином.
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
Отже, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам по справі, що участь у судовому засіданні є правом, а не обов`язком сторони.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи наведені у апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
У частинах 1 та 2 статті 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
У статті 11 ЦПК України зазначено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
За загальними правилами статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.
Задовольняючи позов, суд виходив з того, що сторони з 2020 року не підтримують сімейно-шлюбні відносини, спільного господарство не ведуть, проживають окремо, намір про збереження сім`ї не встановлено.
Проте, колегія не в повній мірі погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 травня 2021 року оскаржується лише в частині викладених мотивів, жодних заперечень щодо наявності підстав для розірвання шлюбу апелянтом не наведено, а тому в іншій частині рішення суду не перевіряється.
Судом першої інстанції встановлено, що 07 лютого 2015 року ОСОБА_1  та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Южненського міського управління юстиції в Одеській області, актовий запис №12, що вбачається з свідоцтва про шлюб, серії НОМЕР_1 , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Южненського міського управління юстиції в Одеській області /а.с.14/.
У сторін народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 10 липня 2008 року складено відповідний актовий запис №1087, згідно з свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_2 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м. Одесі /а.с.13/.
Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 зазначив, що спільне життя з відповідачем не склалося, побудувати сімейні відносини між собою на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги не змогли, між ними почали виникати суттєві конфлікти та непорозуміння. Уважав, що його з відповідачем шлюб фактично припинив існування, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить його інтересам, у зв`язку з чим наполягав на його розірванні. Підстав для примирення не вбачав.
Відповідно до статті 51 Конституції України та частини 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Згідно із частиною другою статті 104, частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.
За змістом частини третьої статті 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.
Відповідно до частини першої статті 110, статті 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Згідно із роз`ясненнями, викладеними у пункті 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рішення суду у справі про розірвання шлюбу повинно відповідати вимогам статті 215 ЦПК України. У ньому, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.
Таким чином, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.
Матеріалами справи встановлено, що висновки суду щодо розірвання шлюбу сторони не оскаржують.
Разом з тим, колегія суддів не погоджується із посиланням суду у мотивувальній частині на те, що «…На теперішній час сторони припинили шлюбні відносини понад рік тому…», з огляду на таке.
Із матеріалів справи вбачається, що у відповідності до позовної заяви з березня 2020 року шлюбні відносини між сторонами припинились, проживають вони окремо і спільного господарства не ведуть.
Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 265 ЦПК України в описовій частині рішення зазначаються, зокрема стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
Пунктами 1-3 ч. 4 ст. 265 ЦПК України передбачено, що у мотивувальній частині рішення зазначаються, зокрема:
фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини;
докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення;
мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексом.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Частиною 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У мотивувальній частині судового рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи  інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Така обставина як час припинення шлюбних відносин сторін не була предметом окремого дослідження в суді, натомість суд першої інстанції лише зі змісту позовної заяви послався на час припинення шлюбних відносин, хоча це посилання не доведено жодними доказами.
З огляду на преюдиційність змісту судового рішення, апелянт правомірно посилається на те, що зазначення в мотивувальній частині рішення про розірвання шлюбу того факту, що з березня 2020 року сторони припинили спільне подружнє життя, впливатиме на виниклий між подружжям спір з приводу спільного майна набутого у шлюбі.
Отже, рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 травня 2021 року підлягає зміні шляхом виключення з мотивувальної частини посилання суду на те, що «На теперішній час сторони припинили шлюбні відносини понад рік тому».
Необхідність у встановленні обставин конкретної дати припинення шлюбних відносин відсутня, оскільки вони не відносяться до предмету спору в даній справі.
Відповідно до статті 374 ЦК України суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Наведені порушення норм процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, є підставою для зміни рішення суду першої інстанції та виключення з мотивувальної частини рішення посилання на момент припинення шлюбних відносин.
На підставі ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Частиною 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Встановлено, що відповідач ОСОБА_2 понесла та документально підтвердила сплату судового збору при подачі апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції в сумі  1 362 грн (а.с. 57), тому у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне присудити на користь апелянта з ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу адвоката Юшинської Ірини Євгенівни в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 травня 2021 року змінити, виключивши з мотивувальної частини встановлення обставин про те, що «На теперішній час сторони припинили шлюбні відносини понад рік тому…».
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 362 гривні. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.
Повний текст судового рішення складено: 06 березня 2023 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький 

А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік