Постанова
Іменем України 
28 березня 2023 року
м. Київ
справа № 342/160/22
провадження № 61-1162св23
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Хопти С. Ф., 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 ,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Паланійчук Валентин Петрович, на рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області у складі судді Андріюк І. Г., від 13 вересня 2022 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду у складі колегії суддів: Бойчука І. В., Томин О. О., 
Баркова В. М., від 20 грудня 2022 року, і виходив з наступного.
Короткий зміст позовних вимог
1.                 У лютому 2022 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди.
2.                 Свої вимоги  ОСОБА_1  мотивував тим, що у березні 2017 року рідний брат відповідачки - ОСОБА_3 взяв у нього у позику на лікування 
1 000 доларів США, повернення яких при свідках гарантував письмовою розпискою та особистим майном. У встановлений строк ОСОБА_3 борг не повернув, незважаючи на неодноразові його звернення, що змусило звернутися до суду з позовом про стягнення боргу. ОСОБА_3 помер            ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті останнього він звернувся із заявою до державного нотаріуса з вимогою до спадкоємців померлого, а саме до його сестри ОСОБА_2 про сплату боргу її брата у розмірі                         26 800 грн за борговою розпискою. У позасудовому порядку вирішити це питання не вдалося, тому він звернувся до суду з позовом.
3.                 Під час розгляду справи за його позовом про стягнення боргу відповідачкою ОСОБА_2 було надано суду відзив на позов, у якому вона назвала цей позов «шахрайським». У відзиві відповідачка безпідставно звинуватила його у підробці документів, поданих до суду, та категорично заявила, що за допомогою держави (суду) він «промишляє» з 2013 року у Снятинському районному суді «такими шахрайськими позовами», «систематично дізнається, хто з жителів м. Снятин знаходиться у важкому стані і щодо яких прогноз летального наслідку високий…, вивідує якимось чином паспортні дані приреченого, в подальшому створює від нього боргову розписку заднім числом з таким розрахунком, щоб жертва була б ще живою принаймні тиждень-другий…. а потім пред`являє позов до суду». Як приклад відповідачка навела кримінальне провадження, де потерпілим є ОСОБА_4 . Також посилалася на справу        № 351/1435/15-ц, де він нібито увійшов у довіру і «витягнув» розписку у вбитої горем дружини померлого чоловіка про те, що вона цей борг визнає та поверне.
4.                 Позивач вважав, що відповідачка поширила щодо нього недостовірну та негативну інформацію, звинувачуючи у шахрайських діях, у вчиненні злочину. Також вказував, що поширена недостовірна інформація порушує його особисті немайнові права, ганьбить честь, гідність, а також завдає шкоди його діловій репутації в очах невизначеного кола осіб, які могли її почути. Через зазначені дії він переніс душевні страждання, у нього порушилися налагоджені роками життєві зв`язки, погіршився стан здоров`я, він переніс інсульт та став особою з інвалідністю.
5.                 Посилаючись на викладене, позивач просив: визнати інформацію, поширену ОСОБА_2 , а саме:…«шахрайськими позовами за допомогою держави (в даному випадку суду) «промишляю» з 2013 року у Снятинському районному суді», … «дізнаюся хто з жителів м. Снятин знаходиться у вкрай важкому стані і щодо яких прогноз летального наслідку високий…, вивідую якимось чином паспортні дані приреченого, в подальшому створюю від нього боргову розписку заднім числом з таким розрахунком, щоб жертва була б ще живою принаймні тиждень-другий…., а потім пред`являю позов до суду», …. «увійшов в довір`я й «витягнув» розписку у вбитої горем дружини померлого чоловіка, про те що вона цей борг визнає та поверне, а також називає мене «реальним шахраєм, який вчинює шахрайство на підроблених документах та просить суд, а суд не знаючи дійсного стану речей задовольняє мої шахрайські позови а я завдяки суду, урешті-решт заволодіваю грошовими коштами різних осіб», такою, що принижує його честь, гідність і ділову репутацію; стягнути з ОСОБА_2 на його користь моральну шкоду за розповсюдження недостовірної інформації в розмірі 45 000, 00 грн.
Короткий зміст рішення та додаткового рішення суду першої інстанції
6.                 Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 13 вересня 2022 року у задоволенні позовних вимог 
ОСОБА_1 відмовлено.
7.                 Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що стиль написання відзиву на позовну заяву у цивільній справі № 342/855/20 є агресивним та жорстким, проте суд розцінив його як форму вираження думки відповідачки у вигляді заперечення щодо позову. У судовому засіданні не здобуто фактів, які б доводили, що зазначені висловлювання відповідачки щодо позивача у відзиві на позов є відомостями, які містять фактичні дані. Позивач та його представник не надали суду жодного належного доказу про те, що поширена про ОСОБА_1 інформація певним чином вплинула на його авторитет чи ділову репутацію. 
8.                 Суд першої інстанції дійшов висновку, що стороною позивача не доведено, що викладена відповідачем у відзиві на позовну заяву у цивільній справі про стягнення боргу інформація стосовно позивача порушує його немайнові права, чи призвела до негативних наслідків. Також позивачем не доведено, що такі дії відповідачки спричинили моральні страждання, призвели до проблем зі здоров`ям. Отже відсутній юридичний склад правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі та ділової репутації фізичної особи, на яке вказує сторона позивача.
9.                 Додатковим рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 19 жовтня 2022 року стягнуто з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9 000 грн.
10.            Ухвалюючи додаткове рішення та вирішуючи питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають до стягнення з позивача, слід визначити у розмірі 9 000 грн, що є співмірним складності цієї справи та обсягу наданих адвокатом послуг відповідачці, з урахуванням реального часу, необхідного для їх виконання.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
11.            Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 20 грудня 2022 року апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 13 вересня 2022 року залишено без задоволення, а рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 13 вересня 2022 року - без змін.
12.            Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на додаткове рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 19 жовтня 2022 року задоволено частково. Додаткове рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 19 жовтня 2022 року змінено, шляхом зменшення розміру стягнутих із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу до 
4 000 грн. У решті додаткове рішення суду першої інстанції залишено без змін.
13.            Додатковою постановою Івано-Франківського апеляційного суду 
від 10 січня 2023 року стягнуто з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 000 грн понесених витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції.
14.            Постанова апеляційного суду мотивована тим, що вирішуючи спір по суті позовних вимог, розмежувавши фактичні твердження та оціночні судження, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивачем не доведено факту приниження його честі, гідності та ділової репутації, а критична оцінка певних фактів, думки та судження не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог про визнання інформації такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 .  Позовна вимога про відшкодування моральної шкоди визнана такою, що не підтверджена належними доказами.
15.            Судом звернуто увагу, що  ОСОБА_2 подала у цивільній справі № 342/855/20 відзив на позов, реалізувавши свої процесуальні права. У відзиві викладені оціночні судження, які не можна перевірити на достовірність. 
16.            Враховуючи, що використані ОСОБА_2 формулювання у відзиві на позов не були грубими, образливими чи надмірними, твердження апелянта про те, що він важко пережив та переживає наслідки поширення недостовірної, негативної інформації, визнані безпідставними.
17.            Апеляційний суд, з огляду на обсяг доказів, складність справи та виконані адвокатом роботи, врахувавши принципи співмірності, реальності та розумності судових витрат, дійшов висновку, що обґрунтованими і пропорційними до предмета спору слід визнати витрати на правничу допомогу у розмірі 4 000 грн. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка її подала
18.            19 січня 2023 року ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Паланійчук В. П., звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 13 вересня 2022 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 20 грудня 2022 року і ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
19.            Підставами касаційного оскарження судових рішень судів першої та апеляційної інстанції ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат
Паланійчук В. П., зазначає неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказавши, що суди застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України), а також вказує, що суди не дослідили зібрані у справі докази і не надали їм належної правової оцінки (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
20.            У касаційній скарзі заявниквказує, що відповідачка під час розгляду цивільної справи № 342/855/20 поширила про нього недостовірну та негативну інформацію, звинувативши його в шахрайських діях, підробці документів. Зазначена інформація є недостовірною та негативною, оскільки відповідачка звинуватила його у скоєнні злочину. Наполягає на тому, що поширена недостовірна інформація порушує його немайнові права, ганьбить його честь, гідність в очах невизначеного кола осіб, а також завдає шкоди його діловій репутації.
21.            Заявник зазначає, що відповідачка протягом тривалого часу поширює неправдиву інформацію щодо ОСОБА_1 , яку в подальшому виклала у письмовій формі у відзиві на позовну заяву по цивільній справі                               № 342/855/20.
22.            Вказує, що відсутній обвинувальний вирок відносно нього щодо визнання його винуватим у скоєнні кримінального правопорушення за фактом підробки розписки, написаної ОСОБА_3 , як і відсутні будь-які докази звернення до правоохоронних органів із такою заявою, як самим ОСОБА_3 за життя, так і спадкоємцями після його смерті. Однак ОСОБА_2 дозволила собі прямо звинуватити              ОСОБА_1 у вчинені шахрайських дій та принижувати його честь, гідність та ділову репутацію.
23.            Особа, яка подала касаційну скаргу, звертає увагу, що позивач протягом свого життя чесно заробляв кошти як на території України, так і за її межами, приймав активну участь у національно-визвольній боротьбі, як на Покутті , так і по всій Україні, за що був нагороджений подяками за вагомий внесок у розбудову української держави, активну громадську позицію, має почесний знак « За заслуги перед Покуттям », а тому він так важко пережив та переживає наслідки поширення відповідачкою недостовірної інформації. 
24.            Позивач стверджує, що заявлений розмір відшкодування моральної шкоди у розмірі 45 000 грн є адекватним відшкодуванням завданих йому моральних страждань.
У визначений судом строк відзив на касаційну скаргу не надходив
Фактичні обставини справи, встановлені судами
25.            Під час розгляду Городенківським районним судом Івано-Франківської області справи № 342/855/20 за позовом ОСОБА_1 про стягнення боргу відповідачкою ОСОБА_2 було подано до суду відзив на позов. 
26.            У відзиві відповідачка заявила, що пред`явлений ОСОБА_1 позов є шахрайським, таким, що поданий з метою безпідставного отримання коштів, а позивач «промишляє» з 2013 року у Снятинському районному суді Івано-Франківської області такими шахрайськими позовами. ОСОБА_2 вказала, що позивач систематично дізнається, хто з жителів м. Снятин знаходиться у важкому стані і щодо яких прогноз летального наслідку високий, вивідує паспортні дані приреченого, в подальшому створює від нього боргову розписку заднім числом з таким розрахунком, щоб жертва була б ще живою принаймні тиждень-другий, а потім пред`являє позов до суду. Як приклад відповідачка навела кримінальне провадження, де потерпілим від його дій є ОСОБА_4 . Також посилалася на справу № 351/1435/15-ц.
27.            Свідок ОСОБА_6 , допитана у судовому засіданні судом першої інстанції, повідомила, що знайома з ОСОБА_1 , позичала у нього гроші. Знає, що він багатьом допомагав грошима. З відповідачкою не знайома. Близько трьох років тому, коли перебувала у лікарні, почула розмову невідомої їй жінки, що ОСОБА_1 здирає з людей гроші та її оббрехав.
28.            Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні в суді першої інстанції повідомила, що є сусідкою ОСОБА_1 . Раніше позичала у нього гроші. Відповідачки ОСОБА_2 не знає. У лікарні, де перебувала з чоловіком, почула розмову невідомої їй жінки, прізвище якої знав її чоловік, що ОСОБА_8 розбереться з ОСОБА_1 , бо у них є судова справа (брат винен гроші). Також чула інформацію тієї жінки, що ОСОБА_1 пропонує людям позичити гроші.
Позиція Верховного Суду
29.            Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
30.            Згідно з положеннями пункту 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених                       у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. 
31.            Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
32.            Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
33.            Згідно з частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено частиною другою вказаної статті.
34.            Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).
35.            Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
36.            Згідно з частиною першою статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
37.            У статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.
38.            Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.
39.            Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.
40.            Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.
41.            Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.
42.            Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
43.            Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277 ЦК України).
44.            Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
45.            Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням.
46.            Згідно із частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.
47.            Спростованою може бути інформація, яка містить відомості про події та явища (факти), яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). В будь-якому випадку це має бути інформація, істинність якої можливо перевірити, існування таких фактів не залежить від їх суб`єктивного сприйняття чи заперечення через думки і погляди особи.
48.            Вільне вираження поглядів є істотним чинником повноцінного розвитку особистості в суспільстві, як і здатність особи сприймати заперечення, спонукання, заохочення через думки, ідеї, висловлені іншими людьми.
49.            Згідно зі статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і частин другої та третьої статті 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.
50.            Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини 
«Lingens v. Austria», заява № 9815/82, 08 липня 1986 року, свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе (§ 46).
51.            За своїм характером судження має оціночний характер та виражає ставлення того, хто поширює інформацію, до змісту висловленої ним думки, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів тощо.
52.            Отже, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту.
53.            Вирішуючи справи про захист честі, гідності та ділової репутації, суди повинні перевіряти, чи містить інформація, що стала підставою для звернення до суду, конкретні життєві обставини, фактичні твердження щодо позивача. Якщо зміст та характер досліджуваної інформації свідчить про наявність фактів, така інформація або її частина не може вважатись оціночним судженням, оскільки є не результатом суб`єктивної оцінки, а відображенням об`єктивної істини, що може бути встановлена у судовому порядку.
54.            Таким чином, особа, яка висловлює не факти щодо позивача, а власні погляди, критичні висловлювання, припущення, не може бути зобов`язана доводити їх правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що визнається фундаментальною частиною права, захист якого передбачений статтею 10 Конвенції.
55.            Також слід зазначити, що інформація, зазначена у відзиві на позовну заяву, який адресований суду, може бути підставою для захисту честі, гідності чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація стосувалася предмету чи підстав позову, була пов`язана із здійсненням процесу доказування.
56.            При розгляді справи суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
57.            Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.
58.            Подібні висновки висловлені у постановах Верховного Суду 
від 12 червня 2018 року у справі № 826/4406/16, від 22 лютого 2023 року справі № 757/39521/20-ц.
59.            Згідно з частиною першою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
60.            Відповідно до пунктом 4 частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
61.            У частині першій статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
62.            За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
63.            У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
64.            Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, враховуючи вказані норми матеріального права, правильно встановивши обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надавши належну оцінку поданим сторонами доказам, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки інформація, яку просив визнати недостовірною позивач, стосується предмету, підстав позову і процесу доказування у справі                      № 342/855/20, а також містить ознаки оціночних суджень.
65.            Суди попередніх інстанцій правильно виходили з того, що доводи, викладені відповідачкою у відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 у справі № 342/855/20, підлягали оцінці судом при розгляді вказаної справи по суті, а позивач не був позбавлений можливості спростовувати доводи відповідачки в межах розгляду справи № 342/855/20. Слід також зазначити, що рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 03 лютого 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговою розпискою було відмовлено у зв`язку із недоведеністю позовних вимог.
66.            Суди, оцінивши стиль написання відзиву на позовну заяву у справі 
№ 342/855/20 як агресивний, жорсткий, з елементами провокативного характеру, дійшли висновку, що інформацію, яка міститься у ньому, не можна вважати такою, що порушила права позивача. Позивачем не доведено, що подання відзиву на позов у справі № 342/855/20 із відповідними доводами відповідачки негативно вплинуло на його авторитет чи ділову репутацію, порушило його немайнові права, спричинило йому моральні страждання, задало шкоди його здоров`ю. 
67.            Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції у цій справі, апеляційний суд надав належну оцінку доводам апеляційної скарги, які є подібними доводам касаційної скарги, та погодився із висновком суду першої інстанції про те, що позивач не довів факту порушення його прав.
68.            Доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, значною мірою зводяться до переоцінки доказів у справі.
69.            Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18).
70.            Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції прийняті без додержання норм матеріального і процесуального права.
71.            За встановлених у цій справі обставин висновки судів першої та апеляційної інстанцій не суперечать висновкам, висловленим у постанові Великої Палати Верховного Суду, на яку послався заявник у касаційній скарзі.
72.            Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
73.            Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1.                 Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Паланійчук Валентин Петрович, залишити без задоволення.
2.                 Рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області 
від 13 вересня 2022 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 20 грудня 2022 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:	Є. В. Синельников   О. М.Осіян   	
 	С. Ф. Хопта