ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/126/23 Справа № 202/2593/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Марченко Н. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2023 року                        Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі: 
       головуючого                Лаченкової О.В.
       суддів                        Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.
       при секретарі                Піменовій М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі
апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 20 серпня 2020 року 
по справі за позовом ОСОБА_2 правонаступником якого є ОСОБА_3 в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , третя особа орган опіки та піклування Індустріальної районної у м.Дніпрі ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Перфілова Олена Анатоліївна про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання іпотечного договору недійсним, скасування державної реєстрації, -

ВСТАНОВИЛА:
       В квітні 2019 року до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_8 , правонаступником якої був ОСОБА_2 та правонаступником якого є ОСОБА_3 в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Перфілова Олена Анатоліївна про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання іпотечного договору недійсним, скасування державної реєстрації.
       В обґрунтування позову, з урахуванням уточнень, ОСОБА_2 зазначав, що 16 березня 2015 року ОСОБА_8 на підставі договорів дарування набула право власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 . Заочним рішенням від 07.12.2015 р (ц/с№202/4652/15-ц) вищезазначені договори дарування скасовані, зобов`язано державного реєстратора скасувати державну реєстрацію права власності на підставі цих двох договорів дарування та визнано право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 за ОСОБА_9 . 27.01.2016 року ОСОБА_9 на підставі двох договорів купівлі-продажу продала зазначене домоволодіння ОСОБА_10 09 березня 2017 року ОСОБА_10 продала домоволодіння АДРЕСА_1 ОСОБА_11 . В свою чергу, 11 липня 2017 року ОСОБА_11 продав це домоволодіння ОСОБА_12 . Ухвалою від 30 червня 2016 року заочне рішення від 07 грудня 2015 року скасовано. Ухвалою від 26 листопада 2016 року позовну заяву ОСОБА_9 про визнання права власності по цивільній справі №202/4652/15-ц залишено без розгляду. Таким чином, юридичних підстав укладати договори купівлі-продажу домоволодіння АДРЕСА_1 у ОСОБА_9 не було. Заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 19 січня 2018 року, яке постановою Дніпровського апеляційного суду від 05.12.2018 року залишено без змін, витребувано від ОСОБА_12 на користь ОСОБА_8 житловий будинок АДРЕСА_1 . Разом із тим, 20 листопада 2018 року під час розгляду апеляційної скарги Дніпровським апеляційним судом ОСОБА_12 подарував спірне домоволодіння ОСОБА_6 на підставі договору дарування від 20.11.2018 року, зареєстрованого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Перфіловою О.А., реєстрований номер 4511. Після цього ОСОБА_6 за згодою свого чоловіка ОСОБА_7 21 листопада 2018 року уклала з ОСОБА_1 іпотечний договір, який був зареєстрований приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Перфіловою О.А. за №4540. У зв`язку з посвідченням вищевказаного іпотечного договору від 21.11.2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Перфіловою О.А. накладено заборону на відчуження нерухомого майна до припинення дії іпотечного договору (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень номер 44165471 від 21.11.2018 року). Зазначені обставини унеможливили виконання судового рішення та витребування спірного домоволодіння у ОСОБА_12 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 померла. Після її смерті за заявою ОСОБА_2 в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 нотаріусом була заведена спадкова справа № 55/2019. Інші спадкоємці першої черги – батьки померлої ОСОБА_3 та ОСОБА_13 від прийняття спадщини відмовилися на користь дітей спадкодавця. Таким чином, неповнолітні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є спадкоємцями майна ОСОБА_8 у рівних частках,
За цих підстав, посилаючись на положення статей 203, 215, 319, 321, 377, 388, 1216-1218, 1258, 1268 ЦК України, ОСОБА_2 вважає, що іпотечний договір від 21.11.2018 року між ОСОБА_6 і ОСОБА_1 , який, на його думку, був укладений з метою накладення заборони відчуження нерухомого майна, має бути визнаний недійсним, а спірне майно витребувано на користь дітей ОСОБА_8 . Просив суд: 1) витребувати з незаконного володіння ОСОБА_6 , ОСОБА_7 домоволодіння АДРЕСА_1 на користь дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 як спадкоємців ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 2) скасувати запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності на домоволодіння АДРЕСА_2 від 20.11.2018 року, проведену приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Перфіловою О.А. на підставі договору дарування від 20.11.2018 року, серія та номер 4511; 3) визнати недійсним іпотечний договір від 21 листопада 2018 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Перфіловою О.А. за реєстровим номером 4540; 4) скасувати державну реєстрацію іпотеки, державну реєстрацію обтяжень в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та заборону на нерухоме майно в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що накладена 21 листопада 2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Перфіловою О.А. за реєстровим номером 4165471 на підставі іпотечного договору за реєстровим номером 4540 від 21.11.2018 року.
       Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 20 серпня 2020 року позов задоволено частково.
       Витребувано у ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_5 домоволодіння АДРЕСА_1 .
       Визнано недійсним іпотечний договір, укладений 21 листопада 2018 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Перфіловою О.А. і зареєстрований у реєстрі за номером 4540.
       Скасовано державну реєстрацію іпотеки та обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та заборону відчуження нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , що накладена 21 листопада 2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Перфіловою О.А. на підставі іпотечного договору, зареєстрованого в реєстрі за номером 4540 від 21.11.2018 року.
       В іншій частині позову відмовлено.
       Стягнуто з ОСОБА_6 в дохід держави судовий збір у розмірі 9989грн. 20 коп.
       Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 384грн. 20 коп.
       Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в розмірі 9879 грн. 50 коп.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в розмірі 4939 грн. 75 коп.
        З апеляційною скаргою вже зверталась ОСОБА_6 на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 20 серпня 2020 року,в якій просила рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 20 серпня 2020 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, здійснити перерозподіл судових витрат.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 13 квітня 2021 року рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 20 серпня 2020 року - залишено без змін.
       Постановою Верховного Суду від 28 жовтня 2021 року рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 20 серпня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 13 квітня 2021 року залишено без змін.
       Поновлено дію рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 20 серпня 2020 року.
       В грудні 2021 року до канцелярії Дніпровського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 (а.с.169-176 т.3).
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 20.08.2020, ОСОБА_1 просить рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 20.08.2020 в частині визнання іпотечного договору недійсним скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким у задоволенні позовних вимог в частині визнання іпотечного договору недійсним відмовити.
       У відзиві ОСОБА_3 на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 20.08.2020, ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 20.08.2020 залишити без задоволення, рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 20.08.2020 залишити без змін.
       Відзиви на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 20.08.2020 від інших учасників справи до апеляційного суду не надходили.
       Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
       Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а саме: в частині визнання іпотечного договору, укладеного 21 листопада 2018 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Перфіловою О.А. і зареєстрованого в реєстрі за номером 4540 недійсним.
       Судом першої інстанції встановлено, що на підставі договорів дарування, укладених 16 березня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 , посвідчених приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шатковською І.Ю. та зареєстрованих у реєстрі за номером 215 та 218, ОСОБА_8 набула право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .
       Право власності ОСОБА_8 на зазначене домоволодіння 16 березня 2015 року було зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (номер запису про право власності 9059644 – 1/2 частка та 9060081 – 1/2 частка).
       Заочним рішенням Індустріального районного суд м.Дніпропетровська від 07 грудня 2015 року за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_14 про зобов`язання вчинити певні дії визнано недійсними вказані договори дарування житлового будинку від 16 березня 2015 року; зобов`язано державного реєстратора скасувати державну реєстрацію права власності на підставі цих договорів; визнано за ОСОБА_9 без додаткових актів вводу об`єкту в експлуатацію право власності на будівлю садибного (індивідуального) житлового будинку АДРЕСА_1 ; зобов`язано державного реєстратора скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська Шклярука Д.С. по справі № 202/6210/15-к на нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
       26 січня 2016 року між ОСОБА_9 і ОСОБА_10 укладений договір купівлі-продажу, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Коксадзе Л.В., зареєстрований у реєстрі за №80, згідно з яким ОСОБА_9 продала, а ОСОБА_10 придбала 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 .
       27 січня 2016 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 укладений договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Коксадзе Л.В., зареєстрований в реєстрі за №84, згідно з яким ОСОБА_9 продала, а ОСОБА_10 придбала 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 .
       Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 30 червня 2016 року заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 07 грудня 2015 року по цивільній справі №202/4652/15-ц, яким, зокрема, визнано недійсними договори дарування житлового будинку від 16 березня 2015 року та визнано за ОСОБА_9 право власності на будівлю садибного (індивідуального) житлового будинку АДРЕСА_1 скасовано.
       Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 26 грудня 2016 року позовну заяву ОСОБА_9 до ОСОБА_14 залишено без розгляду.
       9 березня 2017 року між ОСОБА_15 та ОСОБА_11 укладений договір купівлі-продажу житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренком Р.О. та зареєстрований в реєстрі за №470, згідно якого ОСОБА_15 продала ОСОБА_11 житловий будинок АДРЕСА_1 .
       11 липня 2017 року ОСОБА_11 уклав з ОСОБА_12 договір купівлі-продажу житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Огородник Л.В., зареєстрований в реєстрі за №998, відповідно до якого ОСОБА_11 продав ОСОБА_12 житловий будинок АДРЕСА_1 .
       Вказані обставини також встановлені заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 19 січня 2018 року у справі №202/5182/17, яке залишено без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 5 грудня 2018 року, яким витребувано від ОСОБА_12 на користь ОСОБА_8 житловий будинок АДРЕСА_1 .
       Ухвалюючи рішення від 19 січня 2018 року та задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_8 про витребування майна, суд виходив з того, що спірне нерухоме майно вибуло з власності ОСОБА_8 не з її волі, так як рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 07 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_14 визнано недійсними договори дарування частин житлового будинку від 16 березня 2015 року, що були укладені між ОСОБА_2 і ОСОБА_8 , зобов`язано державного реєстратора скасувати державну реєстрацію права власності на підставі вказаних договорів дарування та визнано за ОСОБА_9 право власності на будівлю садибного (індивідуального) житлового будинку АДРЕСА_1 . На підставі вказаного рішення суду ОСОБА_9 відчужила спірне домоволодіння і за останнім правочином купівлі-продажу право власності на це майно перейшло до ОСОБА_12 . Між тим, ухвалою суду від 30 червня 2016 року заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 07 грудня 2015 року скасовано та позов ОСОБА_9 залишено без розгляду.
       Як вбачається з матеріалів справи, після ухвалення заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 січня 2018 року та після постановлення Дніпровським апеляційним судом ухвали від 19 жовтня 2018 року про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_12 на вказане заочне рішення суду від 19 січня 2018 року, між ОСОБА_12 та ОСОБА_6 20 листопада 2018 року був укладений договір дарування спірного житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Перфиловою О.А., відповідно до якого ОСОБА_12 подарував ОСОБА_6 спірний житловий будинок АДРЕСА_1 .
       Право власності ОСОБА_6 на зазначене домоволодіння було зареєстроване 20.11.2018 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (номер запису про право власності 290014758).
       21 листопада 2018 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки, відповідно до умов якого ОСОБА_6 передала в іпотеку ОСОБА_1 в рахунок забезпечення зобов`язання за договором позики на суму 3200000 грн. житловий будинок АДРЕСА_1 .
        ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач ОСОБА_8 померла.
       27 червня 2019 року до приватного нотаріусу ДМНО Яковлевої І.М. із заявою про прийняття спадщини в інтересах дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , звернувся їх батько - ОСОБА_2 .
       На підставі вказаної заяви приватним нотаріусом ДМНО Яковлевою І.М. була заведена спадкова справа № 55/2019.
       Крім того, судом першої інстанції встановлено, що після смерті ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про прийняття спадщини в інтересах дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , звернувся ОСОБА_2 .
       Згідно з матеріалами зазначеної спадкової справи спадкоємцями майна ОСОБА_8 є її діти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
       Батьки померлої – ОСОБА_13 та ОСОБА_3 звернулися до нотаріуса з заявами про відмову від спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_8 , на користь дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
       Згідно довідки про реєстрацію місця проживання неповнолітні діти ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровані з 19 березня 2015 року у спірному будинку АДРЕСА_1 .
       За змістом статті 572, 575 ЦК України, ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека (застава нерухомого майна) – це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника.
       Згідно з ч.1 ст.3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.
       Обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону (стаття 4 Закону).
       Згідно з частиною 2-3 статті 583 ЦК України заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави. Застава права на чужу річ здійснюється за згодою власника цієї речі, якщо для відчуження цього права відповідно до договору або закону потрібна згода власника.
       Отже, право передачі майна в іпотеку належить його власнику.
       Це випливає із загального правила, встановленого ч.1 ст.317 ЦК України про те, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
       Згідно з ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
       Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
       Статтею 216 ЦК України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
       Враховуючи, що матеріалами справи доведено, що ОСОБА_12 не мав права відчужувати житловий будинок АДРЕСА_1 ОСОБА_6 , заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 19 січня 2018 року зазначене нерухоме майно було витребувано в нього на користь ОСОБА_8 і остання не надавала своєї згоди на передачу цього майна в іпотеку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач ОСОБА_6 не мала законного права на розпорядження спірним будинком шляхом передання його в іпотеку ОСОБА_1 .
       Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що іпотечний договір, укладений 21 листопада 2018 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Перфіловою О.А. і зареєстрований у реєстрі за номером 4540, слід визнати недійсним.
       Крім того, ст.593 ЦК України визначено, що право застави припиняється у випадках, встановлених законом. У разі припинення права застави на нерухоме майно до державного реєстру вносяться відповідні дані.
       Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі визнання іпотечного договору недійсним. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.
       У зв`язку з визнанням недійсним іпотечного договору від 21 листопада 2018 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог в частині скасування державної реєстрації іпотеки та обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, заборони відчуження вищевказаного нерухомого майна на підставі цього іпотечного договору.
       Зазначені висновки суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального права, які правильно застосовані судом першої інстанції.
       Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 стосовно недоведеності права власності ОСОБА_8 на спірне нерухоме майно є безпідставними та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

       Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що вимога про визнання недійсним правочину заінтересованою особою права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину, може бути пред`явлена тільки його сторонами, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки правом оспорювати правочин в судовому порядку Закон наділяє “заінтересованих осіб”, які не є сторонами, але які вважають що їх права порушенні і підлягають захисту.
       Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав. (Правова позиція Верховного суду України у справі №6-605цс16 від 25.05.2016 року, постанова Великої палати Верховний Суду від 18.04.2018 року №439/212/14-ц|14-75цс18, постанови Верховного Суду від 18.07.2018 року по справі №750/2728/16-ц, провадження №61-8888св18, від 04 липня 2018 року по справі №462/4611/13-ц, провадження №61-6130св18), такий висновок Верховного суду узгоджується з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 09 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».
       Тобто судова практика зміст ч.3 ст.215 ЦК України тлумачить таким чином, що договір може бути визнаний недійсним за позовом особи, яка не була його учасником, за обов`язкової умови встановлення судом факту порушення цим договором прав та охоронюваних законом інтересів позивача. 
       Доводи апеляційної скарги щодо недоведеності позивачем факту недотримання сторонами договору іпотеки під час його укладення вимог закону, наявності умислу в діях сторін та відсутності наміру створити правові наслідки правочину є необґрунтованими, оскільки під час розгляду справи знайшов своє підтвердження факт передачі ОСОБА_6 спірного нерухомого майна в іпотеку без згоди власника ОСОБА_8 , що свідчить про невідповідність іпотечного договору вимогам цивільного законодавства та наявність правових підстав для визнання такого договору недійсним
       Крім того, Верховний Суд у постанові від 28.10.2021 року (а.с.155-161 т.3) погодився із висновками судів попередніх інстанцій, про визнання недійсним іпотечного договору та скасування державної реєстрації іпотеки та обтяження, оскільки ОСОБА_12 не мав права відчужувати житловий будинок ОСОБА_6 , заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 19 січня 2018 року зазначене нерухоме майно було витребувано в нього на користь ОСОБА_8 , остання не надавала своєї згоди на передачу цього майна в іпотеку, тому ОСОБА_6 не мала права на розпорядження спірним будинком шляхом передання його в іпотеку ОСОБА_1 .
       Доводи апеляційної скарги щодо неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, незаконності та необґрунтованості рішення суду, порушення норм матеріального та процесуального права є безпідставними.
       Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, якими з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені, їм дана належна оцінка, а доводи скаржника зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів, що не дає суду апеляційної інстанції підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.
       Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
       Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
       Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
       Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.
       Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  - залишити без задоволення.
       Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 20 серпня 2020 року  - залишити без змін.
       Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

       Головуючий суддя                                                        О.В.Лаченкова

       Судді                                                                        В.С.Городнича 

                                                                               М.Ю.Петешенкова