ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1887/23 Справа № 201/4347/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко Н.В. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2023 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

головуючого судді - Никифоряка Л.П.,
суддів - Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у місті Дніпрі

апеляційну скаргу  ОСОБА_1 

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 листопада 2022 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, -

                                                        В С Т А Н О В И В:

У липні 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини.
Позовна заява мотивована тим, що судовим наказом Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02.04.2020 року з ОСОБА_1 на її користь стягнуто аліменти в розмірі ј частини заробітку (доходу) платника на утримання сина ОСОБА_4 . Відповідач аліменти сплачує нерегулярно в невеликому розмірі, цієї суми не вистачає навіть на засоби гігієни. Позивачка стверджувала, що відповідач працює, має достатній дохід, однак за місцем його роботи аліменти з нього не стягуються, що свідчить про те, що відповідач приховує свої доходи. Фактично син перебуває на утримання позивачки. На сьогоднішній день дитина підросла та витрати на її утримання суттєво збільшилися. Відповідач добровільно відмовляється збільшити допомогу на дитину, посилаючись на рішення суду.
Ураховуючи викладене, позивачка просила суд змінити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на підставі судового наказу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02.04.2020 року на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частини заробітку (доходу) платника аліментів, визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 5 000,00 грн. щомісячно до досягнення сином повноліття.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07.11.2022 року позовні вимоги задоволено частково.
Змінено спосіб стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання малолітньої дитини з ј частки від заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно на тверду грошову суму в розмірі 3 000,00 грн. щомісячно.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачка не довела належними та допустимим доказами, які б свідчили про те, що у платника аліментів покращився майновий стан.
Крім того, відповідач посилається на те, що надана позивачкою в підтвердження здійснення ним підприємницької діяльності роздруківка з інтернет-сторінки, яку суд першої інстанції прийняв до уваги, не є належним доказом у справі, оскільки він до неї не має відношення.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи подано не було.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Сторони у встановлений законом строк не звернулися до суду з заявою із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції установлено, що батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого Шевченківським районним у м. Дніпрі ВДРАЦС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), серія НОМЕР_1 від 28.01.2020 року (а.с.11).

Малолітній син проживає разом із позивачкою, що підтверджується рішенням виконкому Соборної районної у місті Дніпрі ради від 24.07.2020 року № 199 (а.с.17) та не заперечується відповідачем, отже в силу ч.1 ст. 82 ЦПК України дана обставина не підлягає доказуванню.

02 квітня 2020 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська був виданий судовий наказ у цивільній справі № 201/2467/20, яким з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання його малолітнього сина ОСОБА_4 в розмірі ј частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи від дня подачі заяви з 12.03.2020 року.

Згідно довідки державного виконавця Соборного ВДВС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) № 4125/3 від 28.06.2022 року в період з 01.01.2022 року по 28.06.2022 року відповідач сплатив аліменти в загальному розмірі 8 299,01 грн., тобто в середньому, розмір аліментів, що сплачуються на місяць становив 1 383,16 грн. Відомостей про наявність у відповідача заборгованості по аліментам довідка не містить (а.с.14).

Крім того, рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18.05.2020 року у цивільній справі № 201/2206/20 з відповідача на користь позивачки стягуються аліменти до досягнення сином трьох років в розмірі 1/8 частини (а.с.82).

Звертаючись до суду з позовною заявою, позивачка фактично просить змінити спосіб стягнення аліментів з частки від доходу відповідача на стягнення аліментів в твердій грошовій сумі.

На підтвердження витрат на утримання сина позивачкою надані квитанції за липень 2022 року та перелік продуктів харчування та інших витрат, який становить в загальному розмірі суму 14 114,03 грн. (а.с.30-35, 41-55).

На підтвердження розміру доходу позивачкою не надано жодного доказу.

Відповідачем на підтвердження доходів надані: довідка ТОВ "Велмар Груп", згідно якої за неповний робочий день у період з 01.01.2022 року по 30.06.2022 року загальний дохід позивачки складає 18 561,25 грн., що в середньому становить 3 093,54 грн. на місяць (а.с.61); довідка "ТК КС", згідно якої відповідач працює неповний робочий день та отримав за період з 11.08.2021 року по 31.06.2022 року дохід 52 533,33 грн., що в середньому становить 4 775,75 грн. на місяць (а.с.62).

Тобто загальний середньомісячний дохід відповідача становить близько 7 869,69 грн.

Крім того, з наданої позивачкою копії сторінки Fiesta_shar_dp вбачається, що відповідач здійснює діяльність щодо продажу шарів, оскільки дана сторінка містить його номер телефону НОМЕР_2 , що відповідає його номеру, вказаному у відзиві.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доцільності зміни способу стягнення аліментів з ј частки від заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно на тверду грошову суму в розмірі 3 000,00 грн. щомісячно, оскільки раніше визначений судом розмір аліментів є недостатнім для забезпечення належного утримання дитини і її гармонійного розвитку. Відповідач не надав доказів на підтвердження неможливості виконувати свій обов`язок по утриманню дитини у визначений судом спосіб.

При визначенні розміру аліментів, судом враховано, що розмір аліментів в розмірі 3000,00 грн. щомісячно з урахування віку дитини та умовного прикладу розрахунку прожиткового мінімуму у розрахунку на місяць на одну особу для дітей до 6 років (Методика визначення прожиткового мінімуму, затверджена наказом Державної служби статистики України Міністерства економічного розвитку і торгівлі України Міністерства соціальної політики України від 03.02.2017 року № 178/147/31) буде достатнім для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України "Про охорону дитинства").

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно із положеннями статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 181 СК України).

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

У силу положень статей 183, 184 СК України суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі.

Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183,184 СК України.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України).

Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

Колегія суддів звертає увагу на те, що зміна способу стягнення аліментів (частина третя статті 181 СК України) і зміна визначеного раніше розміру аліментів (частина перша статті 192 СК України) є різними правовими інститутами. Водночас, ці інститути тісно пов`язані, зазвичай зміна способу стягнення аліментів тягне і зміну розміру (збільшення, зменшення) раніше обумовлених чи присуджених аліментів, зміна способу стягнення аліментів може слугувати засобом, методом зміни розміру стягуваних аліментів.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач.

При цьому право застосування норми закону належить виключно суду (постанова Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13).

Згідно з пунктом 23 вищезазначеної постанови, розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Верховним судом України чітко визначені умови зміни вже встановленого розміру аліментів: зміна матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів, що ґрунтується на статті 192 СК України.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (згідно статті 7 Закону України "Про Державний бюджет на 2022 рік" прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 2 100 гривень, з 1 липня - 2 201 гривня, з 1 грудня - 2 272 гривні).

Тобто, розмір аліментів, визначений у твердій грошовій сумі, на час ухвалення оскаржуваного рішення на одну дитину віком до 6 років, що відповідає віку сина сторін, не може бути меншим 1 100,50 грн. на місяць, а рекомендований відповідно 2 201,00 грн.

Судом установлено, що малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з матір`ю, знаходиться на її утриманні та вихованні, відповідач сплачує аліменти на користь позивача на утримання сина в середньому розмірі 1 383,16 грн. на місяць. Наразі, дитина потребує матеріальної допомоги з боку батька у більшому розмірі, зокрема через зростання цін на товари і послуги, збільшення потреб дитини, у зв`язку із подорослішанням.

На підставі викладеного, оцінюючи надані докази, зважаючи, що відповідач є працездатним, офіційно працевлаштований, ним не надано суду доказів наявності у нього на утриманні інших дітей або непрацездатних батьків, а також наявності інших обставини, що мають істотне значення для визначення розміру аліментів, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_1 в змозі сплачувати аліменти на утримання його неповнолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 3 000,00 грн. щомісяця.

Визначення аліментів у такому розмірі не буде порушувати основні соціальні гарантії, закріплені Конституцією України та законами України (зокрема, Законом України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 05.10.2000 року № 2017-III, Законом України "Про прожитковий мінімум" від 15.07.1999 року № 966-XIV), що включають право відповідача на достатній життєвий рівень для себе не нижчий прожиткового мінімуму.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Разом з тим, колегія суддів вважає помилковим прийняття до уваги судом першої інстанції наданої позивачкою роздруківки з інтернет-сторінки, оскільки такий доказ є неналежним, проте це не впливає на правильні по суті висновки суду і не є підставою для скасування рішення суду.

Верховний Суд у постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 711/9146/16-ц (провадження № 61-20453св18) зазначив про таке: «Посилаючись у спростування доводів апеляційних скарги на те, що факт здійснення публікації відповідного змісту підтверджується роздруківкою із веб-сайту, суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що згідно з положеннями глави 5 «Докази» розділу І «Загальні положення» ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час розгляду справи апеляційним судом, роздруківки Інтернет-сторінок (веб-сторінок), які є паперовим відображенням електронного документа, самі по собі не можуть бути доказом у справі. Такі роздруківки визнаються доказом у разі, якщо вони виготовлені, видані і засвідчені власником відповідного Інтернет-ресурсу або провайдером, тобто набувають статусу письмового доказу. Веб-сторінки є електронними документами, які фізично не можуть надаватися суду, однак вони можуть містити відомості про обставини, які мають значення для справи, тому суд може провести огляд і дослідження таких документів у місці їх знаходження (на відповідному Інтернет-ресурсі за вказаним стороною справи посиланням) з фіксацією таких процесуальних дій у протоколі».

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення - без змін.

На підставі статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст. 259,268,374,375,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

                                                         П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 листопада 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 25 січня 2023 року.

Судді: