09.01.23
22-ц/812/66/23
Єдиний унікальний номер судової справи 489/4335/19
Номер провадження 22-ц/812/66/23
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.

Постанова
Іменем України

09 січня 2023 року                                                місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,
суддів: Лівінського І.В., Самчишиної Н.В., 

з секретарем судового засідання Калашник А.О.,

за участі: 
представника відповідача ОСОБА_1 – ОСОБА_2 ,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою представника відповідача  ОСОБА_1 – ОСОБА_2 рішення, яке ухвалено Ленінським районним судом міста Миколаєва 01 вересня 2022 року, під головуванням судді Рум`янцевої Н.О., в приміщені цього ж суду, у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Омега Фактор» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

УСТАНОВИЛА:

У серпні 2019 року Акціонерне товариство «Кристалбанк» (далі – АТ «Кристалбанк») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 30 березня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Терра Банк» (далі – ПАТ «Терра Банк»), правонаступником якого є АТ «Кристалбанк», і  ОСОБА_1 укладено кредитний договір за №02-КФ/11/28, а 05 серпня 2011 року і 29 листопада 2011 року відповідно договори про внесення змін №1 та №2 до вказаного кредитного договору, за умовами яких банк надав позичальнику кредит на загальну суму 75 000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 25% річних, строком до 28 березня 2014 року.
Взятий на себе обов`язок за вказаним договором банк виконав належним чином, в той час, як позичальник  ОСОБА_1  належним чином своїх договірних зобов`язань не дотримала, у зв`язку із чим станом на 28 травня 2019 року утворилась заборгованість в загальному розмірі 111 882 грн. 69 коп., з яких: прострочена заборгованість за кредитом – 21 829 грн. 76 коп.; проценти, нараховані за користування кредитом – 478 грн. 46 коп.; прострочені проценти, нараховані за користування кредитом – 23 821 грн. 37 коп.; пеня за несвоєчасну сплату процентів – 7 578 грн. 89 коп.; пеня за несвоєчасне погашення основного боргу – 7 751 грн. 06 коп.; 25% річних та втрати інфляції за несвоєчасне погашення основної суми кредиту – 40 433 грн. 91 коп.; 3% річних та втрати від інфляції за несвоєчасну сплату процентів – 9 989 грн. 24 коп.
Посилаючись на викладені обставини, АТ «Кристалбанк» просило стягнути на його користь з  ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 111 882 грн. 69 коп., а також вирішити питання щодо розподілу судових витрат у справі, шляхом стягнення з відповідача 1 921 грн. судового збору.
Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 02 березня 2021 року замінено позивача АТ «Кристалбанк» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Омега Фактор» (далі – ТОВ ФК «Омега Фактор»).
Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 01 вересня 2022 року позовні вимоги ТОВ ФК «Омега Фактор» задоволено в повному обсязі.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ ФК «Омега Фактор» заборгованість за кредитним договором №02-КФ/11/28 від 30 березня 2011 року у загальному розмірі 111 882 грн. 69 коп., з яких: прострочена заборгованість за кредитом – 21 829 грн. 76 коп.; проценти, нараховані за користування кредитом – 478 грн. 46 коп.; прострочені проценти, нараховані за користування кредитом – 23 821 грн. 37 коп.; пеня за несвоєчасну сплату процентів – 7 578 грн. 89 коп.; пеня за несвоєчасне погашення основного боргу – 7 751 грн. 06 коп.; 25% річних та втрати інфляції за несвоєчасне погашення кредиту – 40 433 грн. 91 коп.; 3% річних та втрати від інфляції за несвоєчасну сплату процентів – 9 989 грн. 24 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ ФК «Омега Фактор» судовий збір у розмірі 1 921 грн. 
Рішення районного суду мотивовано тим, що розрахунком заборгованості за кредитним договором підтверджено факт порушення відповідачем умов кредитного договору та невиконання зобов`язань, що випливають з нього.
В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_1 – ОСОБА_2 посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення скасувати та постановити нове судове рішення, яким у задоволені позовних вимоги відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, суд першої інстанції не з`ясував фактичні обставини справи, не дослідив та не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, внаслідок чого ухвалив незаконне та необґрунтоване судове рішення.
До того ж, відповідач не була належним чином повідомленою про час і місце судового засідання, що призвело до порушення її процесуальних прав.
Відзиву на апеляційну скаргу позивачем не подано.
Згідно ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, з огляду на таке.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в ст.263 ЦПК України. 
Відповідно до частин 1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає не в повному обсязі.
Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.
За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.
Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.
Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).
Так, за ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Договір, в тому числі і договір кредиту, є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.
В силу ст.ст.509,525-526,598,610,611,622 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України. 
Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості і виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Сторони по зобов`язанню повинні сприяти одна одній у належному його виконанні, а у разі виникнення труднощів у однієї із сторін - всіляко сприяти зменшенню збитків.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Особа, яка порушила зобов`язання (не виконала його, або виконала з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання) повинна нести негативні наслідки такої поведінки, а саме, сплатити в межах позовної давності неустойку і відшкодувати збитки.
При цьому, сторона не звільняється від виконання зобов`язання в натурі.
Зазначене у повній мірі стосується і кредитних зобов`язань, які не виконані належним чином.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.
З матеріалів справи убачається, що 30 березня 2011 року між ПАТ «Терра Банк» та ОСОБА_1 у простій письмовій формі було укладено кредитний договір за №02-КФ/11/28, за умовами якого банк надав позичальнику кредит на загальну суму 35 000 грн. на поточні потреби, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25% річних, з кінцевим строком повернення 29 березня 2013 року (а.с.8-16).
05 серпня 2011 року між ПАТ «Терра Банк» та ОСОБА_1 укладено договір про внесення змін №1 до кредитного договору №02-КФ/11/28 від 30 березня 2011 року, яким, зокрема, збільшено розмір кредиту до 75 000 грн., та встановлено розмір відсотків, що підлягає сплаті за користування кредитом у розмірі 23% річних, а датою остаточного повернення кредиту визначено 28 березня 2014 року (а.с.19-20).
29 листопада 2011 року між ПАТ «Терра Банк» та ОСОБА_1 укладено договір про внесення змін №2 до кредитного договору №02-КФ/11/28 від 30 березня 2011 року, яким внесені зміни у вказаний договір, зокрема, відповідно до п.1.1 позичальник сплачує банку: проценти за користування кредитом в розмірі 25% річних; проценти, нараховані відповідно до ст.625 ЦК України у розмірі, передбаченому п.5.5 цього договору; комісійні винагороди та інші платежі в порядку, на умовах у строки, визначені цим договором. Датою остаточного повернення кредиту визначено 28 березня 2014 року (а.с.23-24).
Відповідно до п.5.2 кредитного договору, за несвоєчасну сплату сум кредиту та/або процентів за користування кредитом та/або комісійної винагороди позичальник сплачує банку пеню, яка нараховується на суму простроченого платежу за кожен день його прострочення, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення.
За п.5.4 кредитного договору у випадку прострочення позичальником виконання зобов`язання по поверненню банку суми боргу за цим договором він зобов`язаний відповідно до ст.625 ЦК України сплатити суму заборгованості в порядку обчислення, нарахування та сплати пені згідно з п.1.12 цього договору.
Відповідно до п.5.5 кредитного договору у випадку порушення позичальником строку погашення одержаного ним кредиту (його частини) він сплачує проценти у розмірі 25% від простроченої суми згідно з ч.2 ст.625 ЦК України в порядку обчислення, нарахування та сплати пені згідно з п.1.12 цього договору.
Згідно з п.5.8 кредитного договору будь-які протиріччя, що можуть виникнути між сторонами при виконанні умов цього договору, вирішуються шляхом переговорів між ними, а у випадку недосягнення згоди – у судовому порядку відповідно до чинного законодавства України. При цьому строк позовної давності, протягом якого банк має право звернутися до суду з захистом своїх прав встановлюється тривалістю у 10 років.
Постановою Правління Національного банку України (далі – НБУ) від 06 серпня 2014 року за №463/БТ ПАТ «Терра Банк» віднесено до категорії проблемних. 
Постановою Правління НБУ від 21 серпня 2014 року за №518 ПАТ «Терра Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних. 
Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21 серпня 2014 року за №72 «Про виведення з ринку та здійснення тимчасової адміністрації» (далі - рішення) було вирішено розпочати процедуру виведення ПАТ «Терра Банк» з ринку та здійснення в ньому тимчасової адміністрації з 22 серпня 2014 року. На підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №122 від 20 листопада 2014 року та наказу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21 листопада 2014 року №232 було продовжено здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Терра Банк» на один місяць до 22 грудня 2014 року включно та продовжено повноваження уповноваженої особи на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Терра Банк» Ірклієнка Юрія Петровича на один місяць до 22 грудня 2014 року. 
З метою реалізації Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та для виведення з ринку неплатоспроможного банку ПАТ «Терра Банк» Фондом гарантування вкладів фізичних осіб було створено ПАТ «Перехідний банк «Кристалбанк», Статут якого затверджений рішенням засновника - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 08 грудня 2014 року. Відповідно до п.1 Статуту Перехідний банк є правонаступником визначених відповідно до плану врегулювання, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 13 жовтня 2014 року, активів (включаючи права за договорами забезпечення) та обов`язків за вимогами кредиторів (вкладників) за переданими зобов`язаннями ПАТ «Терра Банк», зареєстрованого Національним банком України 18 жовтня 1996 року за номером 263. Засновником ПАТ «Перехідний банк «Кристалбанк» є Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, якому належить 100% банку, та якому передано активи і зобов`язання неплатоспроможного банку. На виконання зазначеної норми Закону рішенням акціонера ПАТ «Перехідний банк «Кристалбанк» від 22 грудня 2014 року було уповноважено директора ПАТ «Перехідний банк «Кристалбанк» Прокопенка А.Л. на підписання від імені ПАТ «Перехідний банк «Кристалбанк» акту приймання - передавання активів та зобов`язань неплатоспроможного банку ПАТ «Терра Банк». Відповідно до вказаного рішення ПАТ «Терра Банк» та ПАТ «Перехідний банк «Кристалбанк» було складено та підписано Акт приймання-передавання активів та зобов`язань неплатоспроможного банку ПАТ «Терра Банк» від 22 грудня 2014 року, серед яких перейшов актив з кредитного договору №02-КФ/11/28 від 30 березня 2011 року.
В зв`язку з цим ПАТ «Перехідний банк «Кристалбанк» у порядку правонаступництва набув всіх прав за переданими йому активами (включаючи права за договорами забезпечення), з також набув обов`язків боржника за вимогами кредиторів (вкладників) за переданими зобов`язаннями без необхідності внесення змін до відповідних договорів. У складі активів, зазначеним вище актом передано від ПАТ «Терра Банк» до ПАТ «Перехідний банк «Кристалбанк» актив, який виник із вище вказаного кредитного договору №02-КФ/11/28 від 30 березня 2011 року, який було укладено між ПАТ «Терра Банк» та ОСОБА_1 . 
В подальшому ПАТ «Перехідний банк «Кристалбанк» внаслідок втрати ним статусу перехідного змінило назву на Публічне акціонерне товариство «Кристалбанк» (далі – ПАТ «Кристалбанк»), у зв`язку з чим було затверджено та зареєстровано нову редакцію Статуту, що зареєстрована 14 квітня 2015 року. Відповідно до п.1.3. нової редакції Статуту ПАТ «Кристалбанк» банк є правонаступником всього майна, прав та зобов`язань ПАТ «Перехідний банк «Кристалбанк». На виконання Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення ведення бізнесу та залучення інвестицій емітентами цінних паперів» №2210-19 від 16 листопада 2017 року, з 05 червня 2018 року офіційне найменування юридичної особи ПАТ «Кристалбанк» змінено з ПАТ «Кристалбанк» на АТ «Кристалбанк». 
08 жовтня 2019 року між АТ «Кристалбанк» та ТОВ ФК «Омега Фактор» укладено договір про відступлення (купівлю-продажу) прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Омега Фактор» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, зокрема за договором кредиту №02-КФ/11/28 від 30 листопада 2011 року, укладеного між ПАТ «Терра Банк» та ОСОБА_1 .
Реєстром договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, оформленого додатком №1 до договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 08 жовтня 2019 року, підтверджується перехід до нового кредитора - ТОВ ФК «Омега Фактор» права вимоги до ОСОБА_1  за договором кредиту №02-КФ/11/28 від 30 листопада 2011 року.
В порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконала належним чином. У зв`язку з цим, станом на 28 травня 2019 року банком була нарахована заборгованість в загальному розмірі 111 882 грн. 69 коп. 
Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі у справі яка переглядається, суд першої інстанції виходив із того, що позичальник за кредитним договором допустив неналежне виконання його умов щодо повернення кредиту, протягом 2014-2018 років мало місце перехід прав та обов`язків кредитора в особі ПАТ «Терра Банк» до інших фінансовим установ у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству України та останній кредитор ТОВ ФК «Омега Фактор» правомірно ставить питання про стягнення заборгованості за кредитним договором в межах відступлених йому вимог. 
Колегія суддів не в повному обсязі погоджується з висновками суду першої інстанції, зокрема в частині визначення розміру заборгованості та її складових.
Так, враховуючи вищевикладене та з урахуванням сукупності досліджених матеріалів справи та доводів апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що ТОВ ФК «Омега Фактор» має право вимоги кредитора до боржника  ОСОБА_1 в межах зобов`язання, яке було передано за договором відступлення прав вимоги від 08 жовтня 2019 року. При цьому, проводячи оцінку поданих сторонами доказів, суд першої інстанції, з урахуванням мети правочину, відносин між сторонами, поведінки сторін та обставин, що мають значення, правильно вважав, що між сторонами був укладений договір про надання кредиту, що свідчить про наявність між сторонами кредитних правовідносин, а тому виходячи із факту порушення позичальником зобов`язань по обумовленому договору, дійшов вірного висновку про наявність підстав для покладення на позичальника обов`язок відшкодувати банку заборгованість за договором про надання кредиту. 
Разом з тим, на думку колегії суддів, заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 478 грн. 46 коп. є необґрунтованою, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження, що така заборгованість нараховувалось та була наявна станом на час припинення договірних правовідносин, тому у стягнені її з позичальника слід відмовити.
У зв`язку з цим, підлягає відповідному коригуванню і сума заборгованості за тілом кредиту, яка становить 20 681 грн. 20 коп. (21 829 грн. 76 коп. – 448 грн. 56 коп. - 500 грн. - 200 грн. (виплати, які були здійсненні у 2015 році позичальником, та спрямовані банком на погашення процентів, нарахованих після закінчення строку дії договору, а тому повинні бути зараховані на погашення тіла кредиту).
За вказаних обставин, підлягає зміні і розмір процентів, нарахованих на тіло кредиту, відповідно до положень ч.2 ст. 625 ЦК України. 
При цьому, нарахування 25% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.
При обрахунку відсотку річного, зазначеного в договорі, за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні. 
Отже, 25% річних розраховуються з урахуванням простроченої суми за договором (20 681 грн. 20 коп.), помноженої на кількість днів прострочення (1 618 днів), помноженого на 25, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році) та буде складати 22 606 грн. 14 коп. 
Щодо інфляційних втрат нарахованих на тіло кредиту, то колегія суддів вважає за необхідне заначити, що такі втрати будуть складати 22 606 грн. 14 коп. виходячи з (103,10 : 100) x (105,30 : 100) x (110,80 : 100) x (114,00 : 100) x (102,20 : 100) x (100,40 : 100) x (99,00 : 100) x (99,20 : 100) x (102,30 : 100) x (98,70 : 100) x (102,00 : 100) x (100,70 : 100) x (100,90 : 100) x (99,60 : 100) x (101,00 : 100) x (103,50 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (99,90 : 100) x (99,70 : 100) x (101,80 : 100) x (102,80 : 100) x (101,80 : 100) x (100,90 : 100) x (101,10 : 100) x (101,00 : 100) x (101,80 : 100) x (100,90 : 100) x (101,30 : 100) x (101,60 : 100) x (100,20 : 100) x (99,90 : 100) x (102,00 : 100) x (101,20 : 100) x (100,90 : 100) x (101,00 : 100) x (101,50 : 100) x (100,90 : 100) x (101,10 : 100) x (100,80 : 100) x (100,00 : 100) x (100,00 : 100) x (99,30 : 100) x (100,00 : 100) x (101,90 : 100) x (101,70 : 100) x (101,40 : 100) x (100,80 : 100) x (101,00 : 100) x (100,50 : 100) x (100,90 : 100) x (101,00 : 100) x (100,70 : 100) = 2.09307677 х 20 681 грн. 20 коп. – 20 681 грн. 20 коп. 
Втім, з огляду на викладене та враховуючи те, що при пред`явлені позову банк просив стягнути з відповідача інфляційні втрати нараховані на тіло кредиту в розмірі 16 525 грн. 83 коп., то колегія суддів вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути вказані витрати саме в такій сумі в межах позовних вимог.
При цьому, заперечуючи проти розрахунку заборгованості, здійсненого банком, у тому числі щодо розміру заборгованості за тілом кредиту, позичальник та його представник не спростували його, не надали доказів своєчасного погашення заборгованості за кредитом, що виключало б виникнення обов`язку зі сплати заборгованості за кредитом, а тому такі заперечення не можуть бути враховані судом, оскільки за правилами ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
З урахуванням викладеного доводи апеляційної скарги про недоведеність позивачем будь-якої заборгованості за кредитним договором суперечать встановленим обставинам справи та наведеним положенням закону.
За такого, рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 01 вересня 2022 року в частині задоволених позовних вимог ТОВ ФК «Омега Фактор» до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за основною сумою кредиту, процентами та інфляційними втратами, нарахованими на суму боргу відповідно до положень ст.625 ЦК України, а також в частині визначення загального розміру заборгованості за кредитним договором змінити, задовольнивши позовні вимоги в цій частині частково та стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість за основною сумою кредиту в розмірі 20 681 грн. 20 коп., 25% річних в сумі 22 905 грн. 14 коп., інфляційні втрати в сумі 16 525 грн. 83 коп., нараховані на суму боргу відповідно до положень ст.625 ЦК України, а всього – 60 112 грн. 17 коп. заборгованості, що виникла станом на 28 травня 2019 року за кредитним договором №02-КФ/11/28 від 30 березня 2011 року.
Щодо позовних вимог про стягнення прострочених процентів та пені за несвоєчасну сплату процентів і пені за несвоєчасне погашення основного боргу, то колегія суддів виходить з наступного.
Зі змісту кредитного договору установлено, що кредит надавався позичальнику строком до 28 березня 2014 року. 
Разом з тим, встановивши строк виконання зобов`язань 28 березня 2014 року, банк продовжував нараховувати пеню та проценти після цієї дати, про що свідчить розрахунок заборгованості, у якому зазначені платежі нараховувались до 27 травня 2019 року, тобто після закінчення строку дії кредитного договору.
У такому разі положення абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.
Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. 
За змістом ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Отже, у даній справі кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та пені. 
Зазначене узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12, провадження №14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа №310/11534, провадження № 14-154цс18). 
Районний суд на вказане уваги не звернув, та стягуючи прострочені проценти за користування кредитом та пеню, визначив їх розмір станом на 28 травня 2019 року, не врахувавши, що строк дії кредитного договору сплив 28 березня 2014 року.
Оскільки право позивача нараховувати пеню припинилося зі спливом строку дії договору, то починаючи з грудня 2014 року (згідно розрахунку позивача) позивач не мав права нараховувати пеню за несвоєчасне погашення основного боргу, пеню за несвоєчасне сплату процентів, а також проценти за користування кредитом, нараховані після закінчення строку дії договору, а відповідно і 3% річних та інфляційні втрати нараховані на суму прострочених процентів.
За вказаних обставин, рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 01 вересня 2022 року в частині задоволених позовних вимог ТОВ ФК «Омега Фактор» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за процентами (поточні та прострочені), нарахованими за користування кредитом, пені за несвоєчасну сплату процентів, пені за несвоєчасне погашення основної суми борги, 3% річних та інфляційні втрати за несвоєчасну сплату процентів нараховані відповідно до положень ст.625 ЦК України слід скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні названих вимог, оскільки такі вимоги є необґрунтованими.
Щодо доводів апеляційної скарги про неналежне повідомлення відповідача про розгляд справи, то слід заначити наступне.
Європейський суд з прав людини вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (№2), №38789/04, §23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).
Згідно з нормами ст.376 ЦПК України однією з підстав для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
З матеріалів справи вбачається, що представництво відповідача у суді першої інстанції здійснювала адвокат Рябець Г.Я. (а.с.84-85). Зважаючи на те, що адвокат була обізнана про розгляд справи 01 вересня 2022 року, але просила відкласти розгляд справи, доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо порядку повідомлення учасників справи у судове засідання є неспроможними.
До того ж, колегія суддів звертає увагу на те, що якщо особисто відповідач не з`явився у судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляд справи, він може вирішити спір по суті. При цьому, основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін або їх представників, а можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Частиною 13 ст.141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
В силу ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Враховуючи те, що рішення суду підлягає зміні, необхідно відповідно змінити і розподіл судових витрат, здійснений судом першої інстанції.
При зверненні до суду позивачем було сплачено 1 921 грн. судового збору, які підлягають поверненню позивачу пропорційно задоволеним вимогам (60 112 грн. 17 коп.) від загальної суми позовних вимог (111 882 грн. 69 коп.), що становить 1 037 грн. 34 коп. 
Також необхідно провести розподіл судових витрат, понесених в апеляційній інстанції - сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.
Так, ОСОБА_1 при зверненні з апеляційною скаргою сплатила 2 881 грн. 50 коп. У зв`язку із частковим задоволенням позову на користь відповідача слід стягнути сплачений нею за подання апеляційної скарги судовий збір пропорційно від суми, на яку зменшено стягнення порівняно із судом першої інстанції, тобто 1 325 грн. 49 коп. 
Керуючись ст.ст.367,374,376,381,382 ЦПК України, колегія суддів 

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника відповідача  ОСОБА_1  – ОСОБА_2  – задовольнити частково.
Рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 01 вересня 2022 року в частині задоволених позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Омега Фактор» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за основною сумою кредиту, процентами та інфляційними втратами, нарахованими на суму боргу відповідно до положень ст.625 ЦК України, а також в частині визначення загального розміру заборгованості за кредитним договором – змінити, задовольнивши позовні вимоги в цій частині частково.
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Омега Фактор» заборгованість за основною сумою кредиту в розмірі 20 681 (двадцять тисяч шістсот вісімдесят одна) грн. 20 коп., 25% річних в сумі 22 905 (двадцять дві тисячі дев`ятсот п`ять) грн. 14 коп., інфляційні втрати в сумі 16 525 (шістнадцять тисяч п`ятсот двадцять п`ять) грн. 83 коп., нарахованими на суму боргу відповідно до положень ст.625 ЦК України, а всього – 60 112 (шістдесят тисяч сто дванадцять) грн. 17 коп. заборгованості, що виникла станом на 28 травня  2019 року за кредитним договором №02-КФ/11/28 від 30 березня 2011 року.
Рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 01 вересня 2022 року в частині задоволених позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Омега Фактор» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за процентами, нарахованими за користування кредитом, пені за несвоєчасну сплату процентів, пені за несвоєчасне погашення основної суми борги, 3% річних та інфляційні втрати за несвоєчасну сплату процентів відповідно до положень ст.625 ЦК України – скасувати та ухвалити нове судове рішення.
В задоволені позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Омега Фактор» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за процентами, нарахованими за користування кредитом, пені за несвоєчасну сплату процентів, пені за несвоєчасне погашення основної суми борги, 3% річних та інфляційні втрати, нарахованих на несвоєчасну сплату процентів відповідно до положень ст.625 ЦК України – відмовити. 
Рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 01 вересня 2022 року в частині вирішення розподілу судових витрат змінити, зменшивши стягнення з  ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Омега Фактор» судового збору з 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. до 1 037 (одна тисяча тридцять сім) грн. 34 коп., сплаченого банком при зверненні до суду з позовною заявою.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Омега Фактор» на користь ОСОБА_1 1 325 (одна тисяча триста двадцять п`ять) грн. 49 коп. судового збору, сплаченого при зверненні до суду з апеляційною скаргою.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий                                                        Т.В. Серебрякова 

Судді:                                                                І.В. Лівінський

                                                               Н.В. Самчишина
Повний текст судового рішення
складено 11 січня 2023 року