Справа № 444/1415/19                                        Головуючий у 1 інстанції: Мікула В. Є. 
Провадження № 22-ц/811/1626/22                                Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М. 
Категорія: 11 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

       21 лютого 2023 року                                                 м. Львів
Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого – судді Бойко С.М.,
суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., 
секретаря – Юзефович Ю.І.,
з участю: представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 20 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення моральної шкоди та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання договору укладеним та стягнення коштів,
в с т а н о в и в: 
У червні 2019 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в якому просила виселити їх з житлового будинку АДРЕСА_1 . 
Позов обґрунтовувала тим, що вона є власником житлового будинку в АДРЕСА_1 , в якому з 10.12.2017 року без законних на те підстав проживають відповідачі, що підтверджується актом від 24.05.2019 року, і її вимогу про звільнення займаного ними приміщення житлового будинку в добровільному порядку не виконують, чим перешкоджають їй вільно володіти та користуватись належним на праві власності нерухомим майном.
У вересні 2019 року ОСОБА_3 та ОСОБА_7 подали зустрічний позов до ОСОБА_6 , в якому просили визнати укладеним між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 договір найму житлового будинку АДРЕСА_1 від 01.12.2017 року та стягнути з ОСОБА_6 на їхню користь вартість витрат на капітальний ремонт даного житлового будинку в розмірі 217547 грн. 78 коп. та матеріальну шкоду в розмірі 10000 грн. 
Вимоги за зустрічним позовом обґрунтовували тим, що в 2017 році в пошуках житла на сайті з продажу та оренди нерухомості ОСОБА_3 знайшла оголошення про продаж будинку в с. Завади Жовківського району Львівської області і за домовленістю з особами, які назвались власниками будинку, вирішила його орендувати з подальшим викупом, з їхнього дозволу позивачі вселились у спірний будинок та зробили у ньому капітальний ремонт, істотно покращивши стан будинку. 
З січня 2018 року позивачі з дітьми проживали в спірному будинку, сплачували комунальні послуги, однак, в подальшому, з`ясувалось, що власником будинку є ОСОБА_6 , яка вже тривалий період проживає за кордоном в Республіці Італія, а в травні 2019 року на адресу позивачки ОСОБА_3 надійшов лист від 24.05.2019 року з вимогою про звільнення спірного житлового будинку.
Просили врахувати, що самовільно до будинку не вселялись, увесь період проживання сплачували комунальні послуги, істотно покращили стан будинку, що мало б бути враховано при викупі будинку, зокрема: встановили бетонну огорожу, вартістю 119612 грн., замінили вікна в будинку, вартість яких становить 62500 грн., здійснили внутрішній ремонт будинку, вартістю 18737 грн. 60 коп., влаштували водопостачання та водовідведення в будинку, вартістю 16698 грн. 78 коп., однак, відповідач ОСОБА_6 відмовилася укладати договір найму житлового будинку, натомість, звернулася про відключення від будинку газо- та енергопостачання, внаслідок чого їм завдано матеріальної шкоди, оскільки для забезпечення будинку електричною енергією було придбано бензиновий генератор, вартістю 31500 грн., для роботи якого на купівлю бензину витрачено близько 10000 грн. 
Протокольною ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 01 жовтня 2019 року від представника ОСОБА_6 – ОСОБА_2 прийнято клопотання про зменшення позовних вимог в частині виселення неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , 2005 року народження, та ОСОБА_4 , 2013 року народження, а також прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву. 
Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 05 лютого 2021 року провадження у справі за первісним та зустрічним позовом зупинено до залучення до участі у справі правонаступників ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 14 квітня 2021 року залучено до участі у справі ОСОБА_1 , як правонаступника позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом – ОСОБА_6 .
Заявою від 29 квітня 2021 року ОСОБА_1 уточнила позовні вимоги за первісним позовом і просила усунути перешкоди у користуванні житловим будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_3 з цього житлового будинку, та стягнути з неї моральну шкоду в розмірі 100000 грн.
23 червня 2021 року від ОСОБА_3 надійшла уточнююча заява до зустрічного позову, в якій вона просила визнати укладеним між нею та ОСОБА_6 договір найму житлового будинку АДРЕСА_1 від 01.12.2017 року та стягнути з ОСОБА_1 вартість витрат на капітальний ремонт даного житлового будинку в розмірі 345102 грн., згідно з висновком проведеної у даній справі судової будівельно-технічної експертизи, та матеріальну шкоду в розмірі 10000 грн.
За клопотанням ОСОБА_1 , в особі її представника – адвоката Луки Т.М., ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 20 травня 2022 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в частині усунення перешкод у користуванні житловим будинком, шляхом виселення з будинку, закрито з підстав, визначених п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України (відсутній предмет спору).
Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_7 про стягнення моральної шкоди закрито з підстав, передбачених п.7 ч.1 ст.255 ЦПК України (у зв`язку із смертю ОСОБА_7 в частині вимог до якого спірні правовідносини не допускають правонаступництва). 
Вказана ухвала сторонами не оскаржувалась та набрала законної сили.
Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 20 травня 2022 року в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 та в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено. 
Рішення суду в частині відмови у задоволенні первісного позову оскаржила позивач ОСОБА_1 , просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 100000 грн., окрім того, стягнути з ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу в частині вимог, провадження щодо яких закрито у зв`язку з відсутністю спору (п.2 ч.1 ст.255 ЦПК), оскільки спір виник з вини відповідачки, та повернути позивачці суму сплаченого судового збору, а також стягнути з ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу, які понесені у справі у зв`язку з відмовою у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання договору укладеним та стягнення коштів, та вирішити питання судових витрат, понесених на стадії апеляційного розгляду справи. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт покликається на те, що ОСОБА_6 була власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , тривалий період разом із сім`єю проживала в Республіці Італія, де і померла, а вона ( ОСОБА_1 ) є донькою ОСОБА_6 та спадкоємцем належного їй майна. З акту обстеження житлового будинку від 24.05.2019 року їй стало відомо, що у вказаному будинку без правових підстав та згоди власника вселились та проживають відповідачі.
Звертає увагу, що суду доводилось до відома про те, що спір в частині вимог за первісним позовом про усунення перешкод втратив свою актуальність у зв`язку з виселенням відповідачів із житлового будинку, при цьому, вона, як позивач, понесла судові витрати, які підлягали стягненню з відповідачки, однак, в порушення вимог процесуального закону судом це питання вирішено не було. 
Апелянт наголошує, що закриваючи провадження у даній справі в частині вимог про усунення перешкод у користуванні житловим будинком, суд повинен був стягнути понесені позивачем судові витрати, оскільки такі виникли з вини відповідачів. 
Окрім того, зважаючи на те, що судом відмовлено у задоволенні зустрічного позову, то в цій частині судові витрати, які понесені відповідачем, підлягали стягненню з позивачки. 
Зазначає, що у зв`язку з протиправними діями відповідачів, зумовлених незаконним вселенням у житловий будинок матері, який нею (апелянтом) успадкований, було завдано моральної шкоди, яка полягала у фізичному болю, душевних стражданнях, моральних переживаннях, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного життя та інших негативних явищах та неможливістю використання належного їй спадкового майна.
Просить врахувати, що внаслідок протиправних тривалих дій відповідачки були заподіяні психологічні (моральні) страждання, розмір відшкодування яких, враховуючи характер та обсяг фізичних, душевних, психічних страждань, характеру немайнових втрат, вона оцінює у розмірі 100000 грн., які підлягали відшкодуванню у повному обсязі, однак, судом, в порушення вимог закону, це не враховано. 
В судове засідання апеляційного суду інші учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому процесуальним законом порядку, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, тому справу розглянуто апеляційним судом відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України у їхній відсутності.
Заслухавши пояснення представника позивача (апелянта) в підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що предметом спору є житловий будинок АДРЕСА_1 , який на праві власності належав ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , після смерті якої будинок успадкований її дочкою – ОСОБА_1 .
Згідно акту обстеження від 24.05.2019 року, у вказаному вище житловому будинку з 10.12.2017 року проживали без законних на те підстав та без реєстрації відповідачка ОСОБА_3 , зі своїм чоловіком ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та двома неповнолітніми дітьми.
Докази про правомірне вселення відповідачів у спірний житловий будинок, в матеріалах справи відсутні. 
Згідно акту обстеження житлового будинку АДРЕСА_1 від 21.04.2021 року, комісією встановлено, що 20.04.2021 року ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 добровільно виселились з даного житлового будинку.
Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірним рішенням, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Згідно п.п.3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом – моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.
З наведеного слідує, що сторона, яка пред`являє вимоги про відшкодування завданої їй моральної шкоди, зобов`язана довести наявність такої шкоди, її розмір, надавши належні, допустимі та достовірні докази цього факту у порядку, встановленому процесуальними законодавством. 
Звертаючись 29.04.2021 року до суду із уточнюючою позовною заявою після смерті первісного позивача про стягнення з відповідачки ОСОБА_3 моральної шкоди у розмірі 100000 грн., позивач ОСОБА_1 свої вимоги обґрунтовувала тим, що у зв`язку з протиправними діями відповідачів, які полягали у незаконному вселенні їх у житловий будинок позивачки, останній була завдана моральна шкода, яка полягала у фізичному болі та душевних стражданнях, моральних переживаннях, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного життя та інших негативних явищах.
Разом з тим, надаючи правову оцінку зібраним у справі доказам, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачкою не доведено належними доказами факту заподіяння їй моральної шкоди внаслідок вселення відповідачів та їх проживання у належному ОСОБА_6 житловому будинку, якою, власне, і був ініційований даний спір.
При цьому, необхідно зазначити, що первісний позивач ОСОБА_6 з вимогою про відшкодування їй моральної шкоди, завданої такими діями відповідачів, не зверталась, а позивачка ОСОБА_1 , як її правонаступник, набула правового статусу власника спірного будинку лише 19.04.2021 року, позаяк, відповідачі виселились з будинку 20.04.2021 року, про що складено акт від 21.04.2021 року.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність заявлених ОСОБА_1 вимог про відшкодування їй моральної шкоди. 
Щодо вимог апелянта, пред`явлених на вирішення апеляційним судом, про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та повернення сплаченого судового збору в частині позовних вимог, провадження щодо яких закрито судом першої інстанції на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України, то такі є безпідставними і не підлягають задоволенню, оскільки ухвала Жовківського районного суду Львівської області від 20 травня 2022 року про закриття провадження у справі в апеляційному порядку не оскаржувалась, а згідно з частиною другою статті 255 ЦПК України, питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору вирішує суд при закритті провадження у справі. 
Інші доводи апелянта є також безпідставними, оскільки вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача. Окремого висновку суду про розподіл судових витрат, понесених відповідачем ОСОБА_1 у справі за зустрічним позовом ОСОБА_3 , оскаржуване рішення не містить і заяви про ухвалення додаткового рішення апелянт до суду першої інстанції не подавала, позаяк, в апеляційній скарзі апелянт зазначила, що оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні її первісного позову. 
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення спору в оскаржуваній частині і не вказують на допущення судом першої інстанції порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції – залишити без змін. 
Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 20 травня 2022 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 03 березня 2023 року.

Головуючий                                                  С.М. Бойко 

Судді:                                                          С.М. Копняк

А.В. Ніткевич