ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

14 березня 2023 року 	м.Суми	

Справа №582/428/22 
Номер провадження 22-ц/816/202/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),
суддів -          Криворотенка В. І. ,  Собини О. І. 
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Недригайлівського районного суду Сумської області від 18 листопада 2022 року, у складі судді Жмурченка В.Д., ухвалене в селищі міського типу Недригайлів, 

                                                      в с т а н о в и в :

08 липня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу та відшкодування моральної шкоди.
Свої вимоги мотивувала тим, що відповідач з лютого 2021 року безпідставно не повертає їй решту після придбання алкогольних напоїв – грошові кошти у сумі 83 грн, на її нагадування про повернення боргу не реагує.
Посилаючись на вказані обставини, просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь 83 грн боргу та 12000 у рахунок відшкодування моральної шкоди.
Рішенням Недригайлівського районного суду Сумської області від 18 листопада 2022 року у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог. 
Вважає, що суд безпідставно відмовив у задоволені її позову, оскільки свідком придбання алкогольних напоїв у ОСОБА_2 та неповернення нею решти був її чоловік ОСОБА_3 .  
Відзив на апеляційну скаргу відповідачем не подано.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи те, що ціна позову 12083 грн не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи. 
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає  задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З позовної заяви вбачається, що у лютому 2021 року ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 гроші за придбання алкогольних напоїв вартістю 17 грн, а відповідач не повернула їй решту в розмірі 83 грн.
Вказаний факт підтвердив допитаний судом у якості свідка ОСОБА_3 .
Із приводу таких дій ОСОБА_2 позивач зверталася до ГУ Національної поліції в Сумській області Роменський РВП ВП № 1 (с. Недригайлів), за яким було проведено перевірку та після вивчення фактів не встановлено вчинення гр. ОСОБА_2 адміністративного правопорушення  (а.с. 5, 37). 
За таких обставин, з урахуванням встановлених фактичних обставин справи та доводів позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що всупереч вимогам ст. ст. 12, 81 ЦПК України ОСОБА_1 не довела належними і допустимими доказами факт укладання між нею та ОСОБА_2 будь-яких цивільно-правових угод, за якими здійснювалася передача коштів із зобов`язанням їх повернення.
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції ухвалене правильне по суті рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Так, звертаючись з позовом, ОСОБА_4 посилалася на те, що вона має право на отримання від відповідача грошових коштів у сумі 83 грн, які є рештою з коштів, переданих нею за придбання товару.  
Проаналізувавши правову природу правовідносин між сторонами, суд першої інстанції дійшов висновку, що за своїм змістом вони є кондикційними (позадоговірними). 
Главою 83 ЦК України визначаються загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави.
Відповідно до ч. 1  ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є правовідносини, які виникають у зв`язку з безпідставним утриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають при наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності правової підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але в подальшому відпала.
Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню інший стороні на підставі ст. 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.
Отже, у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі, у тому числі у виді розірвання договору. 
Права особи, яка вважає себе власником майна (носія іншого цивільного права), підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця (набувача майна) з використанням правового механізму, установленого ст. 1212 ЦК України, у разі наявності цивільних відносин безпосередньо між власником та володільцем майна.
Згідно зі  ч. 1 ст. 1213 ЦК України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. 
Виходячи з викладеного та положень ст. ст. 1212, 1213 ЦК України, за недоведеності наявності безпосередніх цивільних відносин між позивачем та відповідачем, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу. 
Тобто, для застосування до спірних правовідносин у справі ст. 1212 ЦК України, необхідно встановити факт наявності або відсутності між сторонами у справі правовідносин, які б свідчили про наявність або відсутність правових підстав для передачі заявлених до стягнення грошових коштів.
Відповідно до ч.1 п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.
Судом першої інстанції обґрунтовано не взято до уваги показання свідка ОСОБА_3 , оскільки в силу положень ст. 78 ЦПК України факт укладення договору та передача грошових коштів від покупця до продавця не може підтверджуватися поясненнями свідка. 
За відсутності підстав для задоволення позову про стягнення боргу, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди. 
Таким чином, посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.
Щодо клопотання в апеляційній скарзі про постановлення окремої ухвали відносно відповідача ОСОБА_2 у зв`язку з неналежним виконанням батьківських обов`язків, то суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що ст. 262 ЦПК України, якою визначено порядок та підстави постановлення судом окремих ухвал, не передбачає ухвалення такого судового рішення щодо заявленого клопотання. 
Також, ст. 165 СК України визначено перелік осіб, які мають право на звернутися з позовом до суду про позбавлення батьківських прав, позивач у справі не є суб`єктом, який може ініціювати судовий процес щодо позбавлення відповідача батьківських прав.  
Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду – без змін.
Враховуючи те, що справа є малозначною (п.  1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 1 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд   

                                                              п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення на рішення Недригайлівського районного суду Сумської області від 18 листопада 2022 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає. 

Головуючий -  	О. Ю. Кононенко	

Судді:                                                                                        В. І. Криворотенко 

                                                                                                   О. І. Собина