КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                            
    Єдиний унікальний номер справи: 357/13177/19         Головуючий у суді першої інстанції: Ярмола О.Я.
    Номер провадження: 22-ц/824/284/2023                         Доповідач у суді апеляційної інстанції: Коцюрба О.П.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М       У К Р А Ї Н И 
 
24 січня 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого - Коцюрби О.П.,
суддів: Білич І.М., Слюсар Т.А.,
при секретарі - Качалабі О.О.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Левківський Богдан Казимирович, ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Гончарова Ганна Миколаївна, на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від                      08 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, - 
 
В С Т А Н О В И В:
 
В листопаді 2019 року ОСОБА_4 звернулася в Білоцерківський міськрайонний суд Київської області з позовом до                       ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області  про визначення місця проживання дитини і стягнення аліментів, у якому просила суд визначити місце проживання малолітньої  дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_3 , стягнути з ОСОБА_6 аліменти, в розмірі  1/4 частини з усіх видів його доходу, щомісячно, на утримання малолітньої дитини, починаючи з дати подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, вирішити питання відшкодування судових витрат.
Позовні вимоги ОСОБА_3 обґрунтовувала тим, що вона та                ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначила, що сторони розірвали шлюб, проживають окремо, дитина перебуває на утриманні матері. 
Вказала, що  ОСОБА_1 протягом останніх півтора роки не приймає участі у вихованні спільної дитини, не надає фінансованої допомоги. 
Враховуючи найкращі для дитини умови щодо виховання і навчання, та враховуючи переваги екологічного стану м. Біла Церква порівняно з Києвом, наявність поряд близьких родичів, вона переїхала до м. Біла Церква, де має намір проживати разом із сином, але на даний час, сторони не дійшли згоди щодо місця проживання їхньої дитини. 
Позивач за первісним позовом - ОСОБА_3 вважає, що перебування сина в сім`ї ОСОБА_1 негативно впливатиме на виховання та здоров`я дитини. 
Після зустрічей батька з сином, дитина стала нервувати, тривожитись. Звертала увагу суду на те, що  з народження сина вона повністю опікується ним. 
Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_3   просила задовольнити її позовні вимоги. 
Разом з цим, в грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Ізюмського міськрайонного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_7 , третя особа: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області про визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів. Просив суд визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем проживання батька - ОСОБА_1 , стягнути з ОСОБА_7 на його користь аліменти у розмірі прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, на утримання малолітнього сина, починаючи з моменту звернення з позовною заявою та до досягнення дитиною повноліття, вирішити питання відшкодування судових витрат.
На обґрунтування своїх позовних вимог, ОСОБА_1 , посилався на те, що в період спільного проживання, ОСОБА_3 систематично виказувала своє незадоволення сімейним життям, в родині існували конфлікти, сварки через спільний бізнес, а тому, сторони вирішили розподілити бізнес-проект. 
Після фактичного припинення шлюбних відносин у липні 2019 року, ОСОБА_3 , почала маніпулювати дитиною для вирішення своїх майнових питань, пропонувала відмовитись від частки у спільному майні подружжя, в обмін на можливість бачитись з сином. За таких обставин, він  29 жовтня                2019 року звернувся до Служби у справах дітей Печерської РДА в м. Києві з метою вирішення питання про усунення перешкод у спілкуванні з сином.                  Не попередивши нікого, ОСОБА_3 , самовільно виїхала разом з сином у невідомому напрямку, змінивши місце проживання сина у м. Києві на місто Біла Церква. З 22 листопада 2019 року, він звертався до поліції, Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області, з метою розшуку сина і впливу на незаконні дії ОСОБА_3 . 
Вважає, що своїми діями, ОСОБА_3 порушує права батька, та права самої дитини, яка була переміщена зі сталого соціального оточення, з найкращих умов проживання у гірші, втратила можливість підготовки до школи. 
Також, в позовній заяві, ОСОБА_1 зазначив, що він працює, має систематичний заробіток, позитивно характеризується, тому просив визначити місце проживання дитини разом з ним, оскільки, на його думку,  саме батько забезпечить дитині належні умови для виховання та навчання, зможе приділити сину необхідну увагу.
Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 15 квітня                 2020 року справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_7 , третя особа: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області, про визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів, передано за підсудністю на розгляд до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області (том 3 а.с. 53 - 54).
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від                    25 серпня 2020 року цивільну справу за позовом ОСОБА_7   до   ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Білоцерківської                 міської ради Київської області про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів (справа № 357/13177/19) та цивільну справу за позовом                      ОСОБА_1 до ОСОБА_7 , третя особа: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів (справа № 623/4838/19) об`єднано в одне провадження, присвоєно їм спільний єдиний унікальний          номер 357/13177/19  (том 2 а.с. 107-108).
В подальшому, у травні 2021 року, адвокат Гончарова Г.М., звернулась до суду з позовом від імені ОСОБА_2 , яка бажала вступити в справу третьою особою, оскільки є бабусею малолітнього ОСОБА_5 ,  заявила самостійні вимоги на предмет спору про визначення місця проживання дитини за місцем проживання бабусі - ОСОБА_2 .
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від                 20 вересня 2021 року прийнято позовну заяву ОСОБА_2 до                     ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області, Служба у справах дітей Ізюмської міської ради Харківської області, про визначення місця проживання малолітньої дитини. Виділено в окреме провадження позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області, Служба у справах дітей Ізюмської міської ради Харківської області, про визначення місця проживання малолітньої дитини,  передано матеріали виділених позовних вимог до канцелярії Білоцерківського міськрайонного суду Київської області на реєстрацію в порядку ст. 33 ЦПК України.
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від                      08 листопада 2021 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів задоволено.
Визначено місце проживання ОСОБА_5 ,                       ІНФОРМАЦІЯ_1 з мамою ОСОБА_3 .
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу ОСОБА_1 , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25 листопада 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , судові витрати у  справі в сумі 768,40 грн. 
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області, про визначення місця проживання дитини і стягнення аліментів відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Левківський Б.К., оскаржив його в апеляційному порядку. 
В апеляційній скарзі, посилаючись на необґрунтованість рішення суду, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 листопада 2021 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову   ОСОБА_3 , а позовні вимоги ОСОБА_8 задовольнити в повному обсязі.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказав, що суд першої інстанції не встановив, що ОСОБА_3 дійсно має самостійний заробіток і чи не надала вона підроблені довідки до матеріалів цивільної справи.
Апелянт стверджує, що суд не має права визначати місце проживання дитини з тим із батьків, що не має постійного заробітку.
Також зазначив, що в порушення норм процесуального права, справу було розглянуто суддею Ярмолою О.Я., якій ОСОБА_1 систематично заявляв відводи, оскільки у нього виникали сумніви в її неупередженості та об`єктивності.
Особа, що не брала участі у справі, ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Гончарова Г.М., також подала апеляційну скаргу на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від  08 листопада             2021 року. В апеляційній скарзі, посилаючись на необґрунтованість рішення суду, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_1 відмовити, а позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити, визначивши місце проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з бабусею - ОСОБА_2 .
Зокрема, в доводах апеляційної скарги, посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з численними порушеннями норм процесуального та матеріального права. На думку ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Гончарова Г.М., таке рішення порушує її право як бабусі на спілкування та проживання з онуком.
У відзивах на  апеляційні скарги, представник ОСОБА_3 - адвокат Незвіський Д.Я. проти доводів  апеляційних  скарг заперечив, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність. Вказав, що висновки суду першої інстанції відповідають  обставинам  справи  і  вимогам  закону, у зв`язку з чим, просив апеляційні скарги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Левківський Б.К. та ОСОБА_2., в інтересах якої діє адвокат                         Гончарова Г.М., залишити без задоволення, а рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від  08 листопада 2021 року залишити без змін.
Інші учасники справи, наданим процесуальним законом правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористались.
За змістом ст. 44  ЦПК України, особи, які  беруть участь у справі зобов`язані  добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.
Відповідно до ст.ст. 128-131 ЦПК України сторони були своєчасно повідомлені про дату, час та місце розгляду справи за адресами, які були зазначені в матеріалах справи. 
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч. 2  ст. 372 ЦПК України).
Під час судового засідання, яке відбулось 06 грудня 2022 року, представник ОСОБА_1 - адвокат Левківський Б.К. та представник ОСОБА_2 - адвокат Гончарова Г.М. повідомили суд про те, що з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 тривалий час відсутній зв`язок. 
Також вказали, що останнє відоме місцезнаходження ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є місто Ізюм, Харківської області, яке перебувало під окупацією військами Російської Федерації та відноситься до території на якій велися активні бойові дії. 
Представники ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвокати                    Левківський Б.К. та Гончарова Г.М. вважають дані обставини такими, що унеможливлюють їх участь у розгляді справи в якості представників, до моменту підтвердження їх повноважень та з`ясування обставин щодо спростування факту смерті ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . 
У зв`язку з наведеним, Київським апеляційним судом 26 грудня 2022 року направлено лист до Міністерства юстиції України та Центрального відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про наявність або відсутність актового запису в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян про реєстрацію смерті: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (том 8 а.с. 66).
У відповідь на вказаний лист, 09 січня 2023 року до Київського апеляційного суду надійшов лист від Центрального відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), у якому повідомлено суд, що за відомостями Державного реєстру актів цивільного стану громадян  по Донецькій, Луганській та Харківських областях актових записів про смерть ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та   ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 не виявлено. Перевірку наявності актових записів про смерть проведено з 01 січня 2015 року по теперішній час (том 8              а.с. 69-73).
Також, 12 січня 2023 року Міністерство юстиції України повідомило суд, що за інформацією міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції при проведенні відділами державної реєстрації актів цивільного стану перевірки, у тому числі за відомостями Державного реєстру актів цивільного стану громадян, актових записів  про смерть ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , та   ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 не виявлено (том 8 а.с. 74-75).
Разом з тим, 23 січня 2023 року надійшло клопотання представника ОСОБА_2 - адвоката Гончарової Г.М. про об`єднання в одне провадження справи № 357/13177/19, провадження № 22-ц/824/4934/2022 за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Левківський Б.К., ОСОБА_2., в інтересах якої діє адвокат Гончарова Г.М., на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 листопада                    2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області про визначення місця проживання дитини і стягнення аліментів та справи № 357/11106/21, провадження № 22-ц/824/827/2023 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , поданою представником - адвокатом Гончаровою Г.М., на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 жовтня                    2022 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області, Служба у справах дітей Ізюмської міської ради Харківської області, ОСОБА_1 , про визначення місця проживання дитини.
Однак, ухвалою Київського апеляційного суду від 24 січня 2023 року у задоволенні клопотання представника ОСОБА_2 - адвоката                  Гончарової Г.М. про об`єднання справ в одне провадження справи                              № 357/13177/19, провадження № 22-ц/824/4934/2022 за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Левківський Б.К., ОСОБА_2., в інтересах якої діє адвокат Гончарова Г.М., на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області про визначення місця проживання дитини і стягнення аліментів та справи № 357/11106/21, провадження № 22-ц/824/827/2023 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , поданою представником - адвокатом Гончаровою Г.М., на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 жовтня 2022 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області, Служба у справах дітей Ізюмської міської ради Харківської області, ОСОБА_1 , про визначення місця проживання дитини відмовлено.
В судове засідання, що відбулось 24 січня 2023 року  ОСОБА_1 та його представник - адвокат Левківський Б.К., а також ОСОБА_2 та її представник - адвокат Гончарова Г.М. не з`явились, про причини своєї неявки суду не повідомили.
Представники ОСОБА_3 - адвокати Незвіський Д.Я. та               Шевченко О.Ю. в судовому засіданні, що відбулось 24 січня 2023року проти доводів апеляційних скарг заперечили, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність. Просили рішення суду першої інстанції залишити без змін а апеляційні скарги без задоволення.
Суд апеляційної інстанції, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, заслухавши пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання, вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Левківський Б.К. слід залишити без задоволення, а рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 листопада 2021 року - без змін, апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Гончарова Г.М., необхідно закрити,  з огляду на  наступне.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено, що з 12 липня 2014 року ОСОБА_10 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (том 1 а.с. 11).
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від               19 лютого 2020 року шлюб розірвано. Постановою Київського апеляційного суду від 15 грудня 2020 року зазначене рішення суду про розірвання шлюбу було змінено в мотивувальній частині (том 1  а.с. 131-133,  том 5 а.с.122-125 ).
Також, судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є батьками малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (том 1 а.с. 12).
З копії паспорта ОСОБА_3 , довідки про місце проживання та склад сім`ї вбачається, що ОСОБА_3 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 з 05 листопада 2019 року (том  1 а.с. 7-8, 17).
З матеріалів справи також вбачається, що місце проживання                  ОСОБА_1 та малолітнього ОСОБА_5 , зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 (том 2 а.с. 138).
З пояснень сторін, наданих в суді першої та апеляційної інстанцій вбачається, що малолітній ОСОБА_11 не проживає за зареєстрованою адресою в м. Ізюм, Харківської області. Сторони разом зі своїм сином до осені 2019 року мешкали в м. Київ. 
Згідно медичної довідки від 25 травня 2020 року, ОСОБА_11 з народження обслуговувався в КНП «ЦПМСД» № 2, амб. № 2 (том 1 а.с. 189).
Після народження, дитина спостерігалася в КНП «ЦПМСД» Голосіївського району м. Києва.   З 25 жовтня 2019 року дитина спостерігалася в амбулаторії № 11 КНП «ЦПМСД» Печерського району м. Києва (том 1 а.с. 190).
Згідно інформаційної довідки КНП Білоцерківської міської ради Київської області «Міський центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» дитина - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючий в АДРЕСА_1 , перебуває під наглядом сімейного лікаря Центру з 05 листопада 2019 року (декларація на медичне обслуговування підписана з сімейним лікарем Ходаківською А.В. , 05 листопада 2019 року (том  4 а.с. 76).
Відповідно до довідки дитячого клубу «Чемпіон кідс» від 27 серпня               2020 року, ОСОБА_11 відвідував спортивні заняття у клубі з 24 жовтня  2017 року по 14 березня 2018 року. Дитину супроводжували обоє батьків (том 4 а.с. 100).
За інформаційною довідкою директора палацу молоді та підлітків «Залізничник» Ізюмської міської ради Харківської області, малолітній ОСОБА_11 , 2015 року народження, відвідував заняття танцю з 19 березня                2019 року по 11 квітня 2019 року (том 5 а.с. 30 ).
З характеристики № 8 від 25 жовтня 2019 року, наданої Центром дитячого розвитку «Sweet kids» вбачається, що  малолітній ОСОБА_11 відвідував Центр дитячого розвитку «Sweet kids» у  м. Київ, в період з 18 травня 2018 року по  01 листопада 2018 року (том 1 а.с. 15-16).
Згідно договору про надання послуг від 05 вересня 2019 року, який укладено між ОСОБА_3 та ТОВ «Іспанська школа-студія «Ля Касіта», малолітнього ОСОБА_5 зараховано до вказаного закладу, та, як встановлено судом, відвідував дану школу 2 місяці, по кінець жовтня  2019 року (том 1 а.с.195-196).
З 05 листопада 2019 року малолітній ОСОБА_11 відвідував Центр раннього розвитку «Планета дитинства» в м. Біла Церква (том 2 а.с. 344).
Довідкою Центру іпотерапії для реабілітації дітей з обмеженими можливостями при Приватному підприємстві «Кінно-спортивний клуб «Тандем» № 26 від 20 жовтня 2020 року підтверджується факт того, що з                      05 листопада 2019 року малолітній ОСОБА_5 регулярно займається адаптивно-лікувальною верховою їздою в центрі іпотерапії при кінно-спортивному клубі «Тандем», в с. Фурсах, Білоцерківського району, Київської області. (том 4 а.с. 190).
Як вбачається з довідки наданої ФОП ОСОБА_13 , малолітній ОСОБА_11 є студентом школи англійської мови з січня 2021 року та відвідує індивідуальні заняття з вивчення англійської мови 2 рази на тиждень (том 6 а.с. 8).
З інформаційної довідки Державної прикордонної служби України та копій закордонних паспортів з відмітками про перетин кордону вбачається, що в період спільного проживання сторін однією сім`єю, ОСОБА_3 разом з ОСОБА_1 та сином ОСОБА_14 неодноразово виїздили за межі держави на відпочинок. (том 3 а.с. 165-182, том 5 а.с. 54).
Також, при розгляді справи, судом встановлено, що в грудні 2019 року ОСОБА_1 надавав ОСОБА_3 нотаріально засвідчену заяву про свою згоду на тимчасовий виїзд за кордон з метою відпочинку до Індонезії (о. Балі) сина ОСОБА_5 , на період з 17 січня 2020 року по 16 лютого                  2020 року у супроводі матері дитини (том 2 а.с. 209).
Згідно Акту оцінки потреб сім`ї від 16 квітня 2021 року та Висновку оцінки потреб сім`ї від 22 квітня 2021 року, за адресою: АДРЕСА_1 , сім`я проживає у власній 3-х кімнатній квартирі. В помешканні дотримуються санітарно-гігієничні норми. Дитина має окрему кімнату. За місцем проживання створені належні умови для повноцінного розвитку та життєдіяльності дитини (том 5 а.с.55-58, 59).
Згідно Акту обстеження умов проживання, складеного головним спеціалістом відділу захисту майнових та немайнових прав дітей Служби у справах дітей та сім`ї  Голосіївської РДА м. Києва, від 18 жовтня 2019 року було проведено обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_3 . В даному Акті зазначено, що за вказаною адресою має місце постійного проживання і реєстрації батько дитини  - ОСОБА_1 . Стосунки в сім`ї доброзичливі, дитина з батьком спілкується добре, а мати чинить перешкоди у спілкуванні. Умови для проживання дитини створені належні                (том 1 а.с. 48-49). 
Однак, обставини викладені у вказаному Акті спростовуються довідкою начальника Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві Державної адміністрації, де зокрема зазначено, що під час проведення обстеження умов проживання за вказаною адресою матері і дитини не було, відомості відображені в Акті зі слів ОСОБА_1 (том 1 а.с. 249).
Відповідно до Акту обстеження умов проживання від 22 листопада                     2019 року, складеного головним спеціалістом відділу опіки та піклування Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області, проведено обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де мешкають ОСОБА_3 , її мати - ОСОБА_15 , брат - ОСОБА_16 , а також малолітній ОСОБА_14 ,               2015 року народження, та надано висновок, що за вказаною адресою створені належні умови для проживання, навчання та всебічного розвитку малолітньої дитини. З даного Акту також вбачається, що ОСОБА_4 працює в  ТВ «ПАТЕКС» на посаді менеджера у сфері надання інформації              (том 3 а.с. 128).
Згідно Акту обстеження житлово-побутових умов, складеного начальником юридичного відділу Служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної в м. Києві державної адміністрації Гой Т.І., на підставі заяви   ОСОБА_1 , з`ясовано, що ОСОБА_1 проживає у квартирі АДРЕСА_4 , яка є власністю його матері. В даному помешканні створені гарні умови для проживання, навчання, відпочинку та розвитку малолітньої дитини (том 5 а.с. 136).
З Акту оцінки потреб сім`ї, складеного 12 серпня 2020 року фахівцем ОСОБА_17 за адресою: АДРЕСА_2 , вбачається, що виконання батьківських обов`язків батька неможливо з причини заборони матір`ю на спілкування з дитиною. В помешканні чисто та є все необхідне для проживання і виховання дитини. 
Зі змісту Висновку оцінки потреб сім`ї від 13 серпня 2020 року слідує, що інформація отримана фахівцем, що складав цей Висновок, зі слів                     ОСОБА_1 , підтверджено здатність батька виконувати свої батьківські обов`язки, здатність матері на виконання своїх обов`язків - невідома, середовище сприятливе для проживання та умови задовільні для виховання дитини (том 4 а.с. 42-47).
Відповідно до відомостей інформаційного листа Ізюмського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 21 листопада 2019 року, будівля АДРЕСА_5 в колишньому була двоповерховим будинком, але на даний час зруйнована, для проживання не придатна. Отже, оцінка потреб сім'ї за вказаною адресою не була проведена (том 2 а.с. 189).
Судом встановлено, що з жовтня 2019 року між сторонами, як батьками малолітнього ОСОБА_14 , існує конфлікт щодо участі батька у вихованні і спілкуванні з дитиною.
Вказані обставини підтверджуються копіями  звернень ОСОБА_1 до Служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 17 жовтня 2019 року з заявою щодо визначення участі у вихованні дитини та проведення бесід з ОСОБА_3 , від 29 жовтня              2019 року із заявою щодо встановлення способів участі у вихованні та спілкуванні з сином, від 26 листопада 2019 року із заявою про вжиття заходів впливу на незаконні дії матері по переміщенню дитини в інше місто, та інформаційною довідкою Служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації.
Окрім цього, в матеріалах справи містяться копії звернень ОСОБА_1 до правоохоронних органів з приводу дій ОСОБА_3 по самовільній зміні місця проживання дитини та відповіді на ці звернення, чисельні листи до Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області із заявами та вимогами вжити заходів забезпечення контакту з дитиною.
Рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області від 28 січня 2020 року № 44 «Про надання до суду висновку щодо вирішення судового спору про визначення місця проживання дитини» затверджено Висновок про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_4 (том 1 а.с. 88-90).
З матеріалів справи також вбачається, що на виконання ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 вересня                   2020 року, в приміщенні Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області в присутності головного спеціаліста Поліщук В.М., практичним психологом Козаренко В.О. 01 грудня 2020 року проведено бесіду з малолітнім ОСОБА_5 з метою інформування дитини про наявність спору між батьками і з`ясування думки дитини з приводу визначення місця його проживання. Дитина виявила бажання проживати з матір`ю ОСОБА_3 , а з татом спілкуватися, інколи бачитись. Наведене підтверджено пояснювальною запискою про проведення бесіди з дитиною                 (том 5 а.с. 44).
В обґрунтування своїх вимог, ОСОБА_3 надано Результати дослідження психоемоційного стану ОСОБА_5 ,                  2015 року народження та матері - ОСОБА_3 і оцінки їх дитячо-батьківських відносин № 16 від 22 листопада 2019 року, яке було проведено психологом МГЦ «Розрада» Юр-Євтушенко Ю.О. , протягом листопада 2019 року, та зроблено висновок про сильний зв`язок матері і сина, які весь вільний час проводять разом, їх світ наповнений любові, радісних емоцій, цікавих мандрівок і активного розвитку (том 1 а.с. 215-220).
Разом з тим, в обґрунтування своїх вимог, ОСОБА_1 надано суду першої інстанції Висновок фахівця від 03 лютого 2021 року № 2 щодо психологічної характеристики поведінки ОСОБА_1 . За результатами даного висновку, у ОСОБА_1 не виявлені вади інтелекту, не встановлено таких психологічних характеристик, які б можна розглядати як перешкоду у спілкуванні та вихованні дитини. Наявні у ОСОБА_1 загально-психологічні характеристики можуть слугувати засадами для благополучного виховання та розвитку дитини (том 5 а.с. 237-242).
Також, ОСОБА_1 на підтвердження своїх вимог, надав суду Комплексний висновок за результатами дослідження з використанням поліграфа щодо достовірності показів ОСОБА_1 (том 5 а.с.246-253).
З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 направляв ОСОБА_3 з грудня 2019 року по 2021 рік кошти в рахунок аліментів на утримання дитини (том 4 а.с. 88-97). ОСОБА_3 визнала отримання коштів, але пояснила суду першої інстанції, що не всі зазначені грошові перекази нею були отримані через не зручну для неї форму переказу, кошти були повернуті відправнику.
Згідно довідки № 29 від 13 липня 2020 року, наданої ТОВ «ПАТЕКС», ОСОБА_3 працює в даному товаристві на посаді менеджера із надання інформації з 22 жовтня 2019 року   (том 1 а.с. 227, 228).
Відповідно до довідки про доходи від 12 листопада 2019 року № 149, ОСОБА_1 працює директором в БПП «Дніпро» (том 1 а.с. 39).
Сторони надали суду докази розміру своїх доходів, які є вищими від розміру мінімальної заробітної плати та прожиткового мінімуму.
Судом встановлено, що сторони мають у власності житлові квартири, що підтверджено копіями відповідних правочинів про набуття майна у власність (том 4 а.с. 48-49, том 1 а.с. 244, 245, 246).
Відповідно до Сертифікату про проходження профілактичного наркологічного та психіатричного огляду, у ОСОБА_3 ознак наркологічних захворювань не виявлено (том 1 а.с. 247, 248).
З  Сертифікату про проходження профілактичного наркологічного огляду вбачається, що у ОСОБА_1 ознак наркологічних захворювань не виявлено (том 2 а.с. 130).
Частиною 3 ст.  51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
За правилами ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає (ст. 29 ЦК України).  
За правилами ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
У ч. 1 ст. 157 СК України вказано, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно.
Мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини (ст. 141 СК України).
Згідно з пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від                             20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України              № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними           установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (ст. 9 Конвенції про права дитини).
Відповідно до ст. 18 цієї Конвенції, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.
Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень ЄСПЛ, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року                                    № 475/97-ВР.
У ст. 8 Конвенції зазначено, що  кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання.
Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства (ст. 151 СК України).
В ст. 150 СК України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Так, у вказаній статті зазначено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. В ч. 2 цієї  статті вказано, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
За змістом п. 1 ст. 6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Сім'я є природним середовищем для розвитку і забезпечення добробуту дитини, і головну відповідальність за виховання та розвиток дитини покладено на батьків.
У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від                07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада             1992 року, № 250, статті 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.
Згідно з приписами ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.
Частинами 1-2 ст. 155 СК України визначено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Положеннями принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року встановлено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості, малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини не має розлучатися зі своєю матір`ю.
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати.
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі «М.С. проти України» (заява № 2091/13) наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.
При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дітей, майновий стан батьків, що мають істотне значення, але насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо.
Оцінюючи обґрунтованість позовних вимог сторін у справі, суд першої інстанції врахував, що основним завданням суду є вирішення спору між сторонами, тобто, здійснення судом своєї базової функції - це ухвалення обов`язкового рішення, яке безпосередньо припиняє спір, а не створює новий спір для цих самих сторін, які не можуть між собою дійти порозуміння у позасудовому порядку.
Отже,  проживаючи однією сім`єю, сторони спільно дбали про свого сина, опікувалися його життям та здоров`ям, забезпечували йому найкращі умови проживання й розвитку. Сторони люблять свого сина, не байдужі до його життя.
Відсутні факти загрозливої чи недбалої поведінки батька й матері по відношенню до своєї дитини.
Обоє батьків малолітнього ОСОБА_14 працевлаштовані, мають сталий дохід, характеризуються виключно позитивно, мають задовільний стан здоров`я та задовільне матеріальне становище, належні умови проживання, батьки добре ставляться до свого сина, оточують його любов`ю та піклуванням.
З пояснень представника третьої особи, наданих в суді першої інстанції,  слідує, що обоє батьків малолітнього ОСОБА_14 мають самостійний заробіток, піклуються про всебічний розвиток дитини. Складаючи висновок до суду щодо вирішення судового спору про визначення місця проживання дитини, фахівці Служби у справах дітей врахували всі відомі обставини та вказали на доцільність визначення місця проживання дитини саме з мамою, яка може долати всі труднощі та забезпечити дитині належні умови для виховання, навчання й розвитку.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.
Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).
Отже, надаючи оцінку зібраним у справі доказам, судом встановлено, що після розірвання шлюбу, матір дитини продовжує опікуватися сином. При цьому, недбалого ставлення матері до дитини не вбачається. 
Надані учасниками справи докази свідчать про те, що ОСОБА_3 оточує сина материнською любов`ю, піклується про його всебічний розвиток, забезпечує всім необхідним, соціально адаптує дитину, готує до дорослого життя, дбає про фізичне та духовне виховання і навчання дитини, організовує його відпочинок, виховує найкращі моральні якості дитини, забезпечує розвиток сина в безпечному та спокійному середовищі.
Суд критично оцінює пояснення ОСОБА_1 з приводу наявних в нього дійсних перешкод у вихованні та спілкуванні з сином, так як жодні неприязні відносини сторін не можуть бути дійсною перешкодою батьку спілкуватися з сином. Апеляційний суд наголошує на тому, що ОСОБА_1 зобов`язаний, як батько, брати участь у вихованні і спілкуванні з сином, цікавитися його життям, шукати компроміс, навіть, якщо, наразі, умови зустрічей з дитиною його не задовольняють. 
Колегія суддів, враховуючи думку дитини, вважає висновок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області про те, що визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_14 з батьком не відповідає інтересам дитини є обґрунтованим, виходячи з того, що батько більше року не бачився з сином, зв`язок між ними був перерваний на тривалий час.
Разом з тим, ОСОБА_3 довела, що проживання дитини з матір`ю - відповідає  інтересам дитини. Малолітній ОСОБА_14 не розлучався з матір`ю на тривалий час. Після розірвання шлюбу сторін, дитина постійно проживає зі своєю матір`ю. Проживання малолітнього ОСОБА_14 з мамою є звичним для дитини, мати ніколи не втрачала контакт з сином. Мати активна в процесі виховання і навчання свого сина. В даному випадку, під час розгляду справи, не було встановлено жодних виняткових обставин, які були б підставою для розлучення дитини з матір`ю.
Колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 не довів, що визначення місця проживання дитини з батьком відповідає найкращим інтересам дитини. На думку суду, у разі визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_14 з батьком, дитина втратить сталий і звичний для себе спосіб життя. Матеріали справи не містять переконливих доказів, що батько створив сталі, належні умови проживання й навчання дитині у власному помешканні та забезпечив сину спокійне і стійке середовище.
Враховуючи, що між інтересами малолітнього ОСОБА_5 та інтересами його батьків повинна бути встановлена справедлива рівновага особлива увага приділяється інтересам дитини, які переважають над інтересами батьків. Рівність прав сторін є похідною від прав та інтересів малолітнього ОСОБА_14 на гармонійний розвиток та належне виховання, й, при цьому, у першу чергу, враховуються інтереси дитини у ситуації даного спору. 
З огляду на наведене, враховуючи вік ОСОБА_14 , його фізичний та психологічний стан, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про по визначення  місця проживання дитини з матір`ю є обґрунтованим, відповідає вимогам закону та  найкращим інтересам малолітньої дитини.
Колегія суддів наголошує, що визначення місця проживання дитини з матір`ю  не впливатиме на взаємовідносини з батьком, оскільки визначення місця проживання дитини з одним із батьків, не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків.
Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.
Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
У п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина.
Згідно положень ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3                            ст. 181 СК України).
Статтею 182 СК України передбачено, що  при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Так, судом встановлено, що ОСОБА_3 з листопада 2019 року переважно самостійно утримує дитину. ОСОБА_1 направляв їй грошові перекази на утримання дитини, тому при виконанні рішення суду про стягнення аліментів, дані кошти можуть бути враховані державним виконавцем в рахунок сплати призначених аліментів за минулий період.
При цьому, суд звертає увагу, що ОСОБА_3 просить суд стягнути аліменти в частці від доходу батька, а не в твердій грошовій сумі.
Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. 
З матеріалів справи вбачається. що ОСОБА_3 пред`явила до суду свої позовні вимоги 25 листопада 2019 року.
Таким чином, оскільки місце проживання малолітнього ОСОБА_5 визначено разом з матір`ю, то саме ОСОБА_3 набуває право на отримання аліментів на утримання сина. При цьому, ОСОБА_1 визнано, що дитина проживає з матір`ю з кінця 2019 року. Також, визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_1  є працездатним, аліментів на утримання інших осіб не сплачує.
За правилами ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, серія А,                      № 303А,  § 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» від 01 липня 2003 року                         № 37801/97, § 36). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» від  27 вересня 2001 року № 49684/99, § 30).
Отже, з огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає, що  Білоцерківський міськрайонний  суд Київської області дійшов правильного висновку, про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до                            ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області про визначення місця проживання дитини і стягнення аліментів, та відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Наведені в апеляційній скарзі ОСОБА_8 доводи щодо недоведеності факту наявності у ОСОБА_3 постійного заробітку спростовуються наявними у матеріалах справи довідками з місця роботи. При цьому, ОСОБА_1 не надав суду належних та допустимих доказів щодо невідповідності вказаних довідок вимогам закону, твердження апелянта щодо підробки вказаних довідок грунтуються на його  припущеннях. 
Посилання апелянта на те, що справу розглянуто неповноважним складом суду є безпідставними, оскільки усі заявлені ОСОБА_1 відводи судді Ярмолі О.Я. було розглянуто у встановленому порядку та постановлено відповідні ухвали. Саме по собі небажання особи щодо здійснення розгляду справи визначеним автоматизованою системою документообігу суду суддею та подача заяв про відвід такого судді не може бути підставою для скасування ухваленого рішення.
Інших вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки Білоцерківського міськрайонного суду Київської області та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат                     Левківський Б.К.,  не містить.
Так як при вирішенні вказаної цивільної справи, Білоцерківським міськрайонним судом Київської області правильно визначено характер правовідносин між сторонами, враховано інтереси дитини, вірно застосовано закон, що їх регулює, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Левківський Б.К., без задоволення, а рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 листопада 2021 року без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
Щодо апеляційної скарги особи, що не брала участі у справі -                ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Гончарова Г.М., апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до положень ст. 4 ЦПК України та ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За правилами ч. 1 ст. 17 ЦПК України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково (ч. 1 ст. 352 ЦПК України).
Аналіз вищезазначених норм, визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи:
1) учасники справи;
2) особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.
На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним. 
За таких обставин, судове рішення, оскаржуване не залученою до розгляду справи особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто, судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або містити судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. 
Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку, рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.
Отже, на стадії апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі справі, та яка вважає, що ухваленим рішенням порушено її права та обов`язки, суд апеляційної інстанції встановлює, чи дійсно мало місце порушення таких прав та обов`язків, виходячи з ухваленого рішення. 
В обґрунтування підстав звернення з апеляційною скаргою,                   ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Гончарова Г.М. посилалась на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з численними порушеннями норм процесуального та матеріального права, таке рішення порушує її право як бабусі на спілкування та проживання з онуком.
При цьому, з матеріалів справи  вбачається, що у даній справі предметом спору є визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів. Даний спір виник між батьками дитини - ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .
Оскаржуваним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від  08 листопада 2021 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів задоволено
Визначено місце проживання ОСОБА_5 ,                       ІНФОРМАЦІЯ_1 з мамою ОСОБА_3 .
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу ОСОБА_1 , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25 листопада 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , судові витрати по справі в сумі 768,40 грн. 
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області про визначення місця проживання дитини і стягнення аліментів відмовлено.
За таких обставин, при ухваленні 08 листопада 2021 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області оскаржуваного рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ,  питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_2 не вирішувалось.
Окрім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що рішення суду про визначення місця проживання дитини з одним із батьків  не може впливати на право бабусі щодо спілкування  з онуком.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 17 лютого 2020 року у справі № 668/17285/13-ц вказано, що суд апеляційної інстанції лише в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи не вирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції та подала апеляційну скаргу після спливу річного строку з дня складання повного тексту судового рішення. При цьому, якщо обставини про вирішення судом першої інстанції питання про права, інтереси та свободи особи, яка не була залучена до участі у справі, не підтвердились, апеляційне провадження підлягає закриттю.
За правилами п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України, суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.
Зважаючи на викладене, судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням  Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від                      08 листопада 2021 року питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_2 не вирішувалося, в зв`язку з чим, апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою ОСОБА_20 , в інтересах якої діє адвокат Гончарова Г.М. підлягає закриттю.
Керуючись ст. ст. 259, 362, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Левківський Богдан Казимирович, залишити без задоволення.
Апеляційне провадження за апеляційною скаргою  ОСОБА_20 , в інтересах якої діє адвокат Гончарова Ганна Миколаївна -  закрити.
Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від                      08 листопада 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

 
Головуючий:                                                                      О.П. Коцюрба

 
Судді:                                                                                 І.М. Білич 

 
                                                                                           Т.А. Слюсар