ф
УХВАЛА

22 березня 2023 року 
м. Київ

справа №620/3936/20
адміністративне провадження № К/990/7709/23  

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Мартинюк Н.М.,
суддів - Жука А.В., Мельник-Томенко Ж.М.,

перевіривши касаційну скаргу Чернігівської обласної прокуратури на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 2 серпня 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2023 року у справі №620/3936/20 за позовом ОСОБА_1 до Чернігівської обласної прокуратури про визнання протиправними дій та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Чернігівської обласної прокуратури, в якому просив:

- визнати протиправними дії Чернігівської обласної прокуратури щодо невиплати вихідної допомоги у зв`язку з припиненням трудового договору та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні; 

- стягнути з Чернігівської обласної прокуратури на користь позивача вихідну допомогу в сумі: 21154,98 грн; 

- стягнути з Чернігівської обласної прокуратури на користь позивача надбавки за класний чин у сумі: 26400,00 грн; 

- стягнути з Чернігівської обласної прокуратури на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки при звільненні до дня ухвалення судового рішення.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 2 серпня 2022 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2023 року, позов задоволено частково:

- визнано протиправними дії Чернігівської обласної прокуратури щодо невиплати ОСОБА_1 вихідної допомоги у зв`язку з припиненням трудового договору; 

- стягнуто з Чернігівської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у зв`язку з припиненням трудового договору в сумі: 21906,15 грн; 

- визнано протиправними дії Чернігівської обласної прокуратури щодо не проведення повного розрахунку з ОСОБА_1 при звільненні; 

- стягнуто з Чернігівської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі: 21906,15 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. 

Не погоджуючись із цими судовими рішеннями, Чернігівська обласна прокуратура звернулась із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - "КАС України"), надіславши її засобами поштового зв`язку 28 лютого 2023 року.

У своїй касаційній скарзі скаржник просить рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 2 серпня 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2023 року у справі №620/3936/20 скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. 

На підставі аналізу доводів касаційної скарги та доданих до неї матеріалів, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

За приписами пункту 6 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у частині першій статті 328 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Предметом розгляду у цій справі є питання виплати вихідної допомоги (передбаченої нормами статті 44 Кодексу законів про працю України (далі - «КЗпП України») при звільненні прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» (у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури).

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивача звільнено на  підставі підпункту 2 пункту 19 розділу ІІ «;Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», а тому, у відповідності до статті 44 КЗпП України, останній набув право на отримання вихідної допомоги у розмірі не менше середньомісячного заробітку, оскільки до спірних правовідносин необхідно застосувати норми трудового законодавства.

До того ж, варто зазначити, що частиною п`ятою статті 51 Закону України «Про прокуратуру» та частиною четвертою статті 40 КЗпП України передбачено виключний перелік випадків коли до правовідносин щодо звільнення прокурорів не застосовуються норми КЗпП України. Разом з тим, у такий виключний перелік не включено питання виплати вихідної допомоги при звільненні прокурора, а отже не заборонено застосування положень статті 44 КЗпП України при вирішенні спірного питання.

Законом України від 19 вересня 2019 року №113-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (далі - «Закон №113-ІХ») статтю 51 Закону України «Про прокуратуру» доповнено частиною п`ятою, відповідно до якої на звільнення прокурорів з посади з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, не поширюються положення законодавства щодо пропозиції іншої роботи та переведення на іншу роботу при звільненні у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, щодо строків попередження про звільнення, щодо переважного права на залишення на роботі, щодо переважного права на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, щодо збереження місця роботи на період щорічної відпустки та на період відрядження.

Унесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» зміни до КЗпП України не визначають особливостей регулювання трудових відносин прокурорів, а лише передбачають, що ці особливості встановлюються спеціальним законом.

Водночас частиною п`ятою статті 51 Закону України «Про прокуратуру» та частиною четвертою статті 40 КЗпП України передбачено виключний перелік випадків, коли до правовідносин щодо звільнення прокурорів не застосовуються норми КЗпП України.

У такий виключний перелік не включено питання виплати вихідної допомоги при звільненні прокурора, а отже не заборонено застосування положень статті 44 КЗпП України при вирішенні спірного питання.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не врахував, що позивача звільнено з підстав та в порядку, визначених Законом України № 1697-VІІ, яким не передбачено виплати вихідної допомоги при звільненні, колегією суддів відхиляються, оскільки Верховний Суд неодноразово висловлювався з приводу того, що приписи статті 44 Кодексу закону про працю України розповсюджуються і при звільненні прокурорів на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру» ( див. постанова від 29 вересня 2021 року у справі № 640/4081/20, постанова від 21 жовтня 2021 року у справі № 380/5278/20).

Переглядаючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції послався на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 31 січня 2018 року у справі № 803/31/16, від 30 липня 2019 року у справі №804/406/16, від 8 серпня 2019 року у справі №813/150/16, в яких міститься правовий висновок, відповідно до якого за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі. 

До того ж, суд апеляційної інстанції покликався на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду  від 23 грудня 2020 року у справі №560/3971/19, від 21 січня 2021 року у справі №260/1890/19, від 18 лютого 2021 року у справі №640/23379/19.

Указаними висновками встановлено підхід, що Законом України "Про прокуратуру" та Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" №113-IX від 19 вересня 2019 року не врегульовано питання виплати вихідної допомоги при звільненні працівників у зв`язку зі виявленою відповідністю працівника займаній посаді, у зв`язку з чим до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи Кодексу законів про працю України, що не заборонено спеціальним законодавством.

Так, Верховний Суд сформував сталу практику щодо застосування норм права у спірних правовідносинах, зокрема щодо права на виплату вихідної допомоги відповідно до статті 44 КЗпП України у разі звільнення прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» (у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури).

Відповідний висновок викладений, також у постановах Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі №380/1662/20, від 11 лютого 2021 року у справі №420/4115/20, від 26 лютого 2021 року у справі №1.380.2019.006923, від 17 березня 2021 року у справі №420/4581/20, від 31 березня 2021 року у справі №640/25354/19, від 22 липня 2021 року у справі №300/2000/20, від 11 серпня 2021 року у справі №640/9375/20, від 1 жовтня 2021 року у справі № 260/1890/19.

Верховний Суд не знаходить підстав для відступу від правової позиції, викладеної у вказаних постановах.

Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 30 січня 2019 року у справі №755/10947/17, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції переглянув його із застосуванням статті 44 КЗпП України, пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» і відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у вказаних постановах.

Отже, суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до правового висновку Верховного Суду. Водночас постанова Верховного Суду про відступлення від такого висновку відсутня. Своєю чергою, колегія суддів Верховного Суду не знайшла підстав для відступу від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

За такого правового регулювання й обставин справи у відкритті касаційного провадження належить відмовити.

Керуючись статтями 248, 328, 333 КАС України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Чернігівської обласної прокуратури на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 2 серпня 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2023 року у справі №620/3936/20 за позовом ОСОБА_1 до Чернігівської обласної прокуратури про визнання протиправними дій та стягнення коштів.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

……………………………

……………………………

……………………………
Н.М. Мартинюк
А.В. Жук
Ж.М. Мельник-Томенко,
Судді Верховного Суду