ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2023 року	Львів	Справа № 500/4499/22 пров. № А/857/183/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача:                                                  Гінди О.М.,
суддів:                                                                      Ніколіна В.В., Пліша М.А.,
за участю секретаря судових засідань –                     Хомича О.Р.,  
розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2022 року з питань  забезпечення адміністративного позову (головуючий суддя: Мандзій О.П., місце ухвалення - м. Тернопіль) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ІНФОРМАЦІЯ_2 , Тернопільський науково-дослідний експертно-криміналістичний центр, ОСОБА_2 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, –
встановив:
ОСОБА_1 , 15.12.2022 звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо залучення під час військового стану для потреб збройних Сил України належного на праві власності ОСОБА_1 автомобіля ЗИЛ - 131, д.н.з. НОМЕР_1 ;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 повернути ОСОБА_1 автомобіль ЗИЛ - 131, д.н.з. НОМЕР_1 .
Одночасно з пред`явленням позову, позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій заявник просить заборонити ІНФОРМАЦІЯ_4 використовувати у власних потребах та передавати військовим формуванням Збройних Сил України належний на праві власності ОСОБА_1 вантажний автомобіль ЗИЛ - 131, д.н.з. НОМЕР_1 .
В обґрунтування цієї заяви зазначає, що при вилученні належного ОСОБА_1 на праві власності автомобіля ЗИЛ - 131, реєстраційний номер НОМЕР_1 , відповідачем допущено ряд порушень, зокрема: відсутність розпорядження голови місцевої адміністрації щодо залучення вилученого автомобіля під час воєнного стану для потреб військових формувань Збройних Сил України, в тому числі щодо використання автомобіля ІНФОРМАЦІЯ_3 для перевезення особового складу, а також виконання першочергових завдань; неналежне оформлення часткового наряду № 323 від 07.03.2022 щодо доставки даного автомобіля в ІНФОРМАЦІЯ_3 ; неналежне складення акту приймання-передачі транспортного засобу – автомобіля ІНФОРМАЦІЯ_3 ; не визначення вартості автомобіля на момент вилучення; неправомірне визначення вартості та оцінка автомобіля станом на 27.04.2022; використання автомобіля ІНФОРМАЦІЯ_3 після 07.03.2022.
На думку заявника, у цьому випадку обставини дозволяють однозначно та беззаперечно стверджувати про наявність очевидних ознак протиправності дій відповідача та порушення прав, свобод та інтересів позивача при вилученні належного йому на праві власності автомобіля ЗИЛ-131 д.н.з. НОМЕР_1 . Невжиття заходів забезпечення позову в подальшому ускладнить або унеможливить виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів, за захистом яких позивач звернувся до суду.
Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2022 року у задоволенні заяви відмовлено.
Із цією ухвалою суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що така постановлена з порушенням норм процесуального права, є необґрунтованою, а тому просить її скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги апелянт покликається на аналогічні підстави викладені в заяві.
Представник позивача Семененко Л.М. та третя особа ОСОБА_2 у судовому засіданні просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення суду першої інстанції без змін.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, їх участь в судовому засіданні обов`язковою не визнавалась. Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_3 та третьої особа ОСОБА_2 , перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволеною бути не може з таких мотивів.
Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що законність дій щодо використання відповідачем автомобіля ЗИЛ - 131, д.н.з. НОМЕР_1 та порушення процедури примусового вилучення транспортного засобу, має бути предметом розгляду справи по суті, а не під час вирішення питання про забезпечення позову.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ч. 1      ст. 150 КАС України,      суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Положеннями ч. 1      ст. 151 КАС України      визначено, що позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Відповідно до ч. 2      ст. 151 КАС України,      суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи до забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Суди не вправі вживати такі заходи до забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.
Крім того,    в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.
Отже, обов`язковою умовою застосування заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з таких обставин: 
очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; 
доведення позивачем того, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; 
очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
Також, при розгляді клопотання про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову суд повинен дати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з врахуванням: розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу; наявності зв`язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення позову забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення; імовірності виникнення утруднень під час виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; наявності зв`язку із вжиттям заходів запобігти порушенню прав та інтересів інших осіб, в тому числі, й осіб, які не приймають участь у розгляді справи.
Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 826/8556/17, від 25 квітня 2019 року у справі № 826/10936/18, від 28 січня 2021 у справі № ЗД/460/11/20.
Аналізуючи наведені норми права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій, рішень суб`єкта владних повноважень.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що предметом розгляду у цій справі є оскарження дій ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо залучення під час військового стану, для потреб збройних Сил України, належного на праві власності ОСОБА_1 автомобіля ЗИЛ - 131, д.н.з. НОМЕР_1 та зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_3 повернути ОСОБА_1 автомобіль ЗИЛ - 131, д.н.з. НОМЕР_1 .
Однак, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що в заяві та в апеляційній скарзі не наведено доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову можуть істотно ускладнити ефективність захисту і унеможливити поновлення порушених прав позивача у випадку не забезпечення позову.
Крім цього, на думку суду апеляційної інстанції, вжиття заходів забезпечення позову у запропонований позивачем спосіб, зокрема, шляхом заборони ІНФОРМАЦІЯ_4 використовувати у власних потребах та передавати військовим формуванням Збройних Сил України належний на праві власності ОСОБА_1 вантажний автомобіль ЗИЛ - 131, д.н.з. НОМЕР_1 , у зв`язку з порушенням, на думку позивача, процедури примусового вилучення транспортного засобу, фактично вирішує спір по суті, що суперечить меті застосування   статті 150 КАС України. 
Оскільки перевірка протиправності/законності дій ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо залучення під час військового стану для потреб збройних Сил України належного на праві власності ОСОБА_1 автомобіля ЗИЛ - 131, д.н.з. НОМЕР_1 , можлива лише в ході з`ясування усіх фактичних обставин справи при розгляді її по суті, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку доказів у їх сукупності. 
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що у задоволенні заяви про забезпечення позову необхідно відмовити, оскільки у такій не наведено підстав та не надано жодних доказів існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам товариства до ухвалення рішення у цій адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також щодо наявності очевидних ознак протиправності дій відповідача у спірних правовідносинах.
Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, тому відповідно до   ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду без змін.
Керуючись ст. ст.   150,   151,   310,   316,   321,   322,   325,   328 КАС України, суд – 
постановив:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2022 року з питань  забезпечення адміністративного позову у справі № 500/4499/22 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	В. В. Ніколін 	
 	 	М. А. Пліш