Справа № 127/16864/22
Провадження № 22-ц/801/200/2023
Категорія: 42
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ан О. В.
Доповідач:Матківська М. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2023 року	Справа № 127/16864/22	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі:
Головуючого: Матківської М. В.
Суддів: Сопруна В. В., Стадника І. М.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01 листопада 2022 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
Рішення ухвалила суддя Ан О. В.,
Рішення ухвалено у м. Вінниця 
Повний текст рішення складено 10 листопада 2022 року,

Встановив:
У серпні 2022 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що 30 липня 2014 року відповідач звернувся до позивача з метою отримати банківські послуги, у зв`язку з чим підписав заяву б/н. Відповідно до виявленого бажання відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, з часом ліміт був збільшений до 45 000 грн. 
У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором станом на 11 липня 2022 року ОСОБА_1 має заборгованість – 30036,55 грн, яка складається з наступного: 30 036,55 грн. - заборгованість за тілом кредиту, яку позивач просив стягнути з відповідача.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01 листопада 2022 року позов АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 30 липня 2014 року в розмірі 20 974,09 грн. станом на 11 липня 2022 року.
В решті вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» судовий збір у розмірі 1732,45 грн. 
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , пославшись на невідповідність рішення суду нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» в повному обсязі, стягнути на його користь з позивача 3721,50 грн. судового збору за подання апеляційної скарги. 
Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що суд першої інстанції не звернув увагу на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 09 січня 2020 року по справі № 643/5521/19, а саме що у випадку коли анкета-заява не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків, то відсутні підстави для покладення на відповідача обов`язку по сплаті заборгованості за відсотками пеню, комісію і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами, а відтак, суми надходжень, які банком були розподілені на погашення складових заборгованостей підлягають зарахуванню на погашення саме тіла кредиту. 
Також судом не враховано, що позивач всупереч вимог ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» не здійснив обов`язкове досудове врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. В обґрунтування такої позиції відповідач посилається на постанову Великої Палати Верховного суду від 26 травня 2020 року у справі №638/13683/15-ц. 
Позивач АТ КБ «Приватбанк» відзив на апеляційну скаргу не надав. Проте 03 січня 2023 року на електронну адресу суду надійшли письмові пояснення представника позивача АТ КБ «Приватбанк» Роя В. Л. у якому він заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення за таких підстав.
Судом встановлено, що 30 серпня 2014 року ОСОБА_1 підписав анкету – заяву для приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку згідно якої погодився з тим, що дана заява разом із пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він підтвердив, що ознайомлений з банківським договором про надання банківських послуг до його укладення і згоден з його умовами. Екземпляр договору про надання банківських послуг згодний отримати шляхом роздрукування з офіційного сайту www.pb.ua. Також зобов`язався виконати вимоги умови та правила надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися із їх змінами на сайті Приватбанку www.pb.ua. (а. с. 33).
Наданим розрахунком заборгованості за договором № б/н від 30 липня 2014 року, укладеного між АТ КБ «Приватбанк» та клієнтом - ОСОБА_1 , позивач підтверджує існування заборгованості у сумі 30 036,55 грн., що є заборгованістю за тілом кредиту, погашення заборгованості за поточним рахунком 102 575,68 грн., погашення заборгованості за простроченим тілом кредиту 4955,09 грн., погашення заборгованості по нарахованих відсотках 307,79 грн, погашення заборгованість по прострочених відсотках 8754,67 грн. (а. с. 6-18).
Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н) від 30 липня 2014 року, встановлено кредитний ліміт в сумі 9600 грн. по картковому рахунку за № НОМЕР_1 . В подальшому кредитний ліміт неодноразово збільшувався, востаннє 06 квітня 2017 року – до суми 45 000,00 грн. (а. с. 31).
Згідно виписки за договором № б/н за період з 10 серпня 2011 року до 12 липня 2022 року вбачається, що ОСОБА_1 користувався наданими кредитними коштами, зокрема розраховувався за послуги та товари, здійснював перекази коштів; усього витрат за вказаний період – 471 838,00 грн.; усього надходжень – 441 801,45 грн.; баланс на кінець періоду: -30 036,55 грн. При дослідженні виписки встановлено, що за період з 30 липня 2014 року по 11 липня 2022 року позивачем здійснювалось списання відсотків за використання кредитного ліміту на загальну суму 97 902,37 грн. (а. с. 19-30).
Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» містить інформацію, зокрема, щодо основних умов кредитування, щодо базової процентної ставки в місяць для споживача за кредитними картками «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», де процентна ставка визначена: UAH - 3,0% в місяць; «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», де процентна ставка визначена: UAH - 2,5%, 2,9 % в місяць за тратами здійсненими з 01 вересня 2014 року, 3,6% за тратами здійсненими з 01 квітня 2015 року; «Універсальна CONTRACT» де процентна ставка визначена: UAH - 1,7% в місяць; «Універсальна Gold» де процентна ставка визначена: UAH - 2,5% з 01 квітня 2013 року – 2,3 %, 2,7 % в місяць за тратами здійсненими з 01 вересня 2014 року, 3,5 % за тратами здійсненими з 01 квітня 2015 року відповідно (а. с. 34).
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що з наданого розрахунку заборгованості слідує, що за рахунок тіла кредиту погашалися нараховані відсотки (розмір яких сторонами не узгоджувався) і тим самим збільшувалося тіло кредиту. За даними розрахунку за рахунок тіла кредиту були погашені відсотки в сумі 8754,67 грн. та 307,79 грн., відповідно і тіло кредиту збільшилося на цю суму з огляду на це з відповідача на користь позивача підлягало стягненню 20 974,09 грн. (30 036,55 грн. – 9062,46 грн.).
Апеляційний суд вважає помилковим такий висновок суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З огляду на викладене позивач зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема щодо виникнення кредитних договірних правовідносин між сторонами на підставі кредитного договору та невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов`язань, розмір заборгованості, подавши до суду належні та допустимі докази.
Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі.
Виходячи із вимог цивільного процесуального законодавства, позивач повинен надати суду належні та допустимі докази на обґрунтування тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, АТ КБ «Приватбанк» зазначив, що ОСОБА_1 підписав анкету-заяву для приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, згідно якої погодився з тим, що дана заява разом із пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він підтвердив, що ознайомлений з банківським договором про надання банківських послуг до його укладення і згоден з його умовами. Екземпляр договору про надання банківських послуг згодний отримати шляхом роздрукування з офіційного сайту www.pb.ua. Також зобов`язався виконати вимоги умови та правила надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися із їх змінами на сайті Приватбанку www.pb.ua. (а. с. 33).
Звернувшись до суду з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № б/н від 30 липня 2014 року в у сумі 30 036,55 грн., що є заборгованістю за тілом кредиту, позивач на підтвердження позовних вимог надав суду розрахунок заборгованості за договором № б/н від 30 липня 2014 року, укладений між ПриватБанком та клієнтом - ОСОБА_1 , станом на 30 червня 2019 року (а. с. 7-18), виписку за договором № б/н за період з 10 серпня 2011 року до 12 липня 2022 року (а. с. 19-30), анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, підписану 30 липня 2014 року (а. с. 33), довідки про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку та про видані картки (а. с. 31-32), витяг з Умов та Правил надання банківських послуг (а. с. 35-59), а також копію паспорта відповідача (а. с. 62-63) та документи, що підтверджують процесуальний статус банку, його представника (а. с. 64-69).
Проте матеріали справи не містять доказів того, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг, а також Тарифи розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписавши 30 липня 2014 року анкету-заяву, а також те, що вказані документи на момент підписання анкети-заяви від 30 липня 2014 року взагалі містили умови, зокрема, щодо сплати процентів за користування кредитними коштами саме у нарахованому банком розмірі.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування. 
Доданий позивачем до позовної заяви Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», не підписаний відповідачем та містить інформацію, зокрема, щодо основних умов кредитування за кредитними картками «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT» та «Універсальна Gold». Проте цей Витяг як і анкета-заява від 30 липня 2014 року, не містять інформації щодо того, яку саме картку видано відповідачеві, що відповідно позбавляє суд можливості визначити, який із зазначених у цьому паспорті розмір процентної ставки за користування кредитною карткою підлягав нарахуванню відповідачеві (а. с. 33, 34). 
Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.
З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) дійшла висновку, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
За наведених обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитом, наданим банком: витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Отже, в даному випадку неможливо застосувати до спірних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України.
Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача обов`язку по сплаті процентів за користування кредитними коштами, а відтак, суми, які банком були розподілені на погашення відсотків за використання кредитного ліміту, підлягають зарахуванню на погашення саме тіла кредиту. 
Аналогічна позиція викладена у постанові КЦС Верховного Суду від 09 січня 2020 року у справі № 643/5521/19.
З виписки за договором № б/н за період з 10 серпня 2011 року до 12 липня 2022 року вбачається, що за період з 30 липня 2014 року по 11 липня 2022 року, тобто за період за який позивач просить стягнути заборгованість, АТ КБ «Приватбанк» здійснювало списання відсотків за використання кредитного ліміту на загальну суму 97 902,37 грн., які стягненню не підлягали, а повинні були зараховуватись на погашення тіла кредиту. Тобто, зобов`язання відповідача перед позивачем, яке полягало в обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів виконане повністю, оскільки 97 902,37 грн. сплачених позивачем відсотків у рази перебільшує позовні вимоги по стягненню заборгованості у розмірі 30 036,55 грн., відтак підстави для задоволення позову відсутні.
Згідно положень ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За змістом частини другої цієї статті неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
За таких обставин апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до задоволення, а рішення суду підлягає до скасування з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк».
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного висновку.
Відповідачем при зверненні до апеляційного суду з апеляційною скаргою сплачено судовий збір в сумі 3721,50 грн., що підтверджується квитанцією ID:5854-6853-5429-8277 від 08 грудня 2022 року (а. с. 148).
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки колегія суддів прийшла до висновку про задоволення апеляційної скарги, судові витрати ОСОБА_1 за подачу апеляційної скарги в сумі 3721,50 грн. підлягають відшкодуванню.
Відповідно до положень пункту 1 частини 6 статті 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому рішення у ній не підлягає касаційному оскарженню (пункт 2 частини 3 статті 389 ЦПК України).
На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, суд 
Постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01 листопада 2022 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, відмовити.
Стягнути із Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3721,50 грн. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.
Головуючий	М. В. Матківська  	
Судді	В. В. Сопрун  	
  	І. М. Стадник