ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"15" лютого 2023 р.           Справа№ 910/7837/22
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Тарасенко К.В.
суддів:            Разіної Т.І. 
          Іоннікової І.А. 

при секретарі судового засідання: Горді В.В.
за участі представників сторін:
від позивача: Лобач І.А.
від відповідача: Брежницька О.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Промагролізинг-Україна»
на рішення Господарського суду міста Києва
від 10.11.2022 (повне судове рішення складено: 21.11.2022)
у справі №910/7837/22 (суддя Полякова К.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Промагролізинг-Україна»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська енергетична будівельна компанія»
про стягнення 1 087 590,68 грн

ВСТАНОВИВ:
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ:
1.1. короткий зміст позовних вимог
Товариство з обмеженою відповідальністю «Промагролізинг-Україна» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська енергетична будівельна компанія» про стягнення 1 087 590,68 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем договору фінансового лізингу від 24.02.2021 № 01/02Л що є підставою для стягнення основного боргу в розмірі 745651,80 грн, 63778,91 грн штрафу, 71280,09 грн пені, 5460,79 грн трьох процентів річних, 50830,36 грн інфляційних втрат.
В подальшому позивач звернувся з заявою про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просив стягнути 856423,36 грн основного боргу, 63778,91 грн штрафу згідно з пунктом 8.5 договору, 100871,57 грн пені відповідно до пункту 8.4 договору, 7236,28 грн трьох процентів річних, 59280,56 грн інфляційних втрат.

1.2. короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.11.2022 у справі № 910/7837/22 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Промагролізинг-Україна» задоволено повністю.
Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська енергетична будівельна компанія» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Промагролізинг-Україна» 856423 грн 36 коп. заборгованості, 59280 грн 56 коп. інфляційних втрат, 637 грн 79 коп. штрафу, 1008 грн 72 коп. пені, 72 грн 36 коп. трьох процентів річних, а також 16313 грн 86 коп. витрат зі сплати судового збору.
У задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська енергетична будівельна компанія» про розстрочення виконання рішення суду відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що позивач належними та допустимим доказами довів факт порушення умов договору, що є підставою для стягнення заборгованості та штрафних санкцій, однак приймаючи до уваги наведені відповідачем обставини для зменшення розміру штрафних санкцій, виходячи із засад справедливості, добросовісності, розумності, пропорційності та співмірності, а також наявність військового стану в Україні на час нарахування штрафних санкцій, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру заявлених до стягнення з відповідача штрафних санкцій.

1.3. короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Промагролізинг-Україна» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2022 у справі № 910/7837/22 в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення 63 778,91 грн штрафу, 100 871,57 грн пені, 7 236,28 грн трьох процентів річних та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.

2. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ:
2.1. визначення складу суду, заяви, клопотання
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.12.2022 для розгляду даної справи визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Тарасенко К.В, судді: Іоннікова І.А, Разіна Т.І.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.12.2022 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/7837/22.
28.12.2022 матеріали справи №910/7837/22 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.
Після виходу суддів з відпусток, Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.01.2023 відкрито апеляційне провадження у справі №910/7837/22 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Промагролізинг-Україна» на рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2022 у справі №910/7837/22. Розгляд апеляційної скарги призначено на 15.02.2023.
У судове засідання 15.02.2023 з`явились представники сторін, які надали пояснення по суті спору.

2.2. узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга мотивована тим, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, визнав встановленими обставини які не були доведеними відповідачем як підставу для зменшення штрафних санкцій, а тому оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права підлягає скасуванню в оскаржуваній частині.
Апелянт стверджує, що суд першої інстанції не встановив причини пропуску відповідачем процесуального строку на подання заяви про зменшення розміру штрафних санкцій.
Крім того, позивач стверджує, що ухвалюючи рішення в частині зменшення розміру штрафних санкцій суд не дотримався балансу інтересів сторін, а наявні у справа докази свідчать про можливість у відповідача своєчасно виконати зобов`язання, а тому зменшення штрафних санкцій є неправомірним.

2.3. узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну відповідач заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив її залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.
Відповідач зазначає, що його представник був відсутній у судовому засіданні коли судом першої інстанції було закрите підготовче засідання, а тому не зміг своєчасно подати заяву про зменшення розміру штрафних санкцій.
Щодо доводів позивача про наявність коштів та можливості погашення заборгованості відповідача вказує, що обставини непереборної сили, а саме війна істотно вплинули на господарську діяльність, призводять до збитків, зокрема у сумі 42  781 тис. грн за третій квартал 2022 року. Відповідач також посилається на здійснення діяльності щодо відновлення пошкоджених об`єктів критичної інфраструктури, а тому суд першої інстанції правомірно ухвалив рішення про зменшення розміру штрафних санкцій.
Відповідач також вказує, що на момент подання позивачем апеляційної скарги, відповідач в повному обсязі сплатив на виконання рішення суду першої інстанції у даній справі грошові кошти в сумі 933  736,65 грн, що свідчить про повне виконання рішення суду.

2.4. інші процесуальні дії у справі
Представник позивача у судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, а оскаржуване рішення скасувати в частині зменшення розміру штрафних санкцій.
Представник відповідача у судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечив, просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Мотивувальна частина.
3.ПОЗИЦІЯ СУДУ:
3.1. встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини
24.02.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Промагролізинг-Україна» (лізингодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Київська енергетична будівельна компанія» (лізингоодержувач) укладено договір фінансового лізингу № 01/02Л (далі - договір), згідно з п. 1.1 якого лізингодавець передає лізингоодержувачу на умовах фінансового лізингу у строкове платне користування майно, найменування, кількісні та якісні характеристики якого визначені у додатку №1 «специфікація» до цього договору (надалі - предмет лізингу), з переходом права власності на предмет лізингу до лізингоодержувача наприкінці строку лізингу за умови дотримання вимог, встановлених цим договором, а лізингоодержувач зобов`язується прийняти предмет лізингу у користування на строк, зазначений в п. 3.2 договору, та здійснювати лізингові платежі на умовах цього договору.
Пунктом 1.2 договору передбачено, що вартість предмета лізингу складає 3 421 819,50 грн. з ПДВ.
Згідно з пунктом 3.2 договору строк лізингу по договору складає 36 місяців та відраховується з моменту фактичної передачі предмета лізингу від лізингодавця до лізингоодержувача, тобто з дати підписання сторонами акту приймання-передачі предмета лізингу.
У пункті 4.1 договору встановлено, що передача предмета лізингу здійснюється протягом 15 (п`ятнадцяти) робочих днів з дня виконання лізингоодержувачем свого обов`язку, передбаченого пунктом 5.2 цього договору.
Підписання акту приймання-передачі предмета лізингу сторонами свідчить про прийняття лізингоодержувачем предмета лізингу у користування та є підставою для вимоги лізингодавця щодо сплати лізингових платежів згідно з додатком № 3 до Договору «Графік лізингових платежів», за винятком платежів, які сплачується відповідно до п. 5.2 договору (пункт 4.5 договору).
Відповідно до пункту 5.1 договору лізингові платежі за цим договором включають: вартість предмета лізингу - 3 421 819,50 грн, винагорода лізингодавця - 947 178,66 грн, інші витрати лізингодавця - 256 636,46 грн. (у редакції додаткової угоди № 5 від 03.06.2022 до договору).
У пункті 5.2 договору встановлено, що лізингоодержувач в термін по « 05» березня 2021 року сплачує в безготівковій формі на поточний рахунок лізингодавця авансовий платіж та платіж для забезпечення страхування предмету лізингу (перший платіж у графі «Інші витрати лізингодавця» додатку №3 «Графік лізингових платежів» до договору), розміри яких визначені у додатку №3 «Графік лізингових платежів» до договору.
Лізингові платежі сплачуються лізингоодержувачем в безготівковій формі згідно з додатком № 3 «Графік лізингових платежів» до договору (пункт 5.3 договору).
Пунктом 5.4 договору встановлено, що датою оплати лізингових платежів є дата зарахування лізингових платежів на поточний рахунок лізингодавця.
Відповідно до пункту 5.5 договору, якщо термін сплати лізингового платежу згідно з додатком №3 «Графік лізингових - платежів» до договору припадає на вихідний чи святковий день, то лізинговий платіж здійснюється в останній робочий день, що передує терміну платежу.
Відповідно до специфікації, яка є додатком № 1 до договору, предметом договору є автокран МАЗ КС-45729-С-02, вартістю 2 851 516,25 грн, ПДВ 570 303,25 грн, загальною вартістю 3 421 819,50 грн.
До вказаного договору сторонами також укладалися додаткові угоди, останньою з яких від 03.06.2022 № 5 викладено графік лізингових платежів у новій редакції.
Із матеріалів справи вбачається, що 15.03.2021 сторонами підписано акт приймання-передачі предмета лізингу до договору фінансового лізингу від 24.02.2021 № 01/02Л.
Відповідно до наявних у матеріалах справи копій виписок із банківського рахунку позивача та платіжних доручень, відповідач оплату лізингових платежів здійснював не в повному обсязі та несвоєчасно, заборгувавши за період з березня 2022 року по вересень 2022 року 856423,36 грн.
З огляду на те, що відповідач порушив строки внесення авансових платежів, позивач 05.08.2022 звернувся до відповідача з претензією № 187 щодо погашення заборгованості.
У відповіді на претензію від 05.09.2022 № К/22-536 відповідач зазначив, що затримка зі сплати лізингових платежів відбулася з незалежних від відповідача причин, а саме внаслідок військової агресії проти України. У той же час, відповідач наголосив на докладені максимуму зусиль для проведення повного розрахунку з позивачем.
Як встановив суд першої інстанції та не оспорюється сторонами, відповідач сплату лізингових платежів здійснював несвоєчасно та не в повному обсязі, у зв`язку з чим за останнім утворилась заборгованість у сумі 856423,36 грн з березня 2022 року по вересень 2022 року.
При цьому, у відзиві на позовну заяву відповідач, а також у судовому засіданні його представник не заперечував наявність заборгованості зі сплати лізингових платежів, однак зауважував на відсутності фінансової можливості здійснити повне погашення боргу.
Ураховуючи викладене, оскільки сума боргу відповідача в розмірі 856423,36 грн підтверджена належними доказами, наявними в матеріалах справи, та не заперечується сторонами,суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги в цій частині.
Також позивачем нараховані на суму щомісячних лізингових платежів 63778,91 грн штрафу згідно з пунктом 8.5 договору, 100871,57 грн пені відповідно до пункту 8.4 договору, 7236,28 грн трьох процентів річних, 59280,56 грн інфляційних втрат.
Відповідно до пункту 8.4 договору в разі прострочення сплати лізингоодержувачем лізингових платежів, а також усіх інших платежів, які належать до сплати лізингоодержувачем згідно з цим Договором та/або законодавством, лізингодавець має право стягнути з лізингоодержувача пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від простроченої заборгованості по лізингових платежах та/або інших платежах за кожний день прострочки.
Згідно з пунктом 8.5 договору у випадку виникнення простроченої заборгованості по сплаті лізингових платежів та/або інших платежів за цим договором більше ніж на 5 (п`ять) календарних днів, лізингоодержувач зобов`язаний сплатити лізингодавцю крім пені також штраф в розмірі 10 (десяти) % від розміру порушеного грошового зобов`язання.
За арифметичним перерахунком суду, три проценти річних та інфляційні втрати, нараховані на суми прострочених лізингових платежів за період березень-вересень 2022 року, підлягають стягненню в заявленому позивачем розмірі.
Здійснивши арифметичний перерахунок штрафу за прострочення сплати лізингових платежів, граничний термін сплати яких припадав на березень-липень 2022 року, а також пені, нарахованої на суми лізингових платежів за березень-вересень 2022 року, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для стягнення вказаних сум в повному обсязі, що також не заперечується сторонами.

3.2. обставини встановлені судом апеляційної інстанції і визначення відповідно до них правовідносин та доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції
Водночас, як вбачається з матеріалів справи, відповідач заявив клопотання про зменшення розміру нарахованих штрафних санкцій, трьох процентів річних та інфляційних втрат на 99 % на підставі статті 233 ГК України, статті 551 Цивільного кодексу України, яке було задоволено судом і саме вказана обставина є предметом оскарження в суді апеляційної інстанції.
Щодо строків звернення з таким клопотанням.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою від 26.08.2022 було відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 22.09.2022.
У відзиві на позовну заяву 12.09.2022 відповідач визнав наявність заборгованості, надав докази часткового її погашення та просив відкласти розгляд справи для надання сторонам строку для примирення.
У судовому засіданні 22.09.2022 оголошено перерву на 13.10.2022.
22.09.2022 від відповідача до суду надійшла заява з проектом мирової угоди.
Ухвалою від 18.10.2022 (т. 1 а.с. 143) повідомлено відповідача, про відкладення у підготовчому засіданні на 03.11.2022.
03.11.2022 від відповідача надійшло клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій.
Таким чином, оскільки ухвалою від 18.10.2022 було повідомлено відповідача, що 03.11.2022 відбудеться підготовче засідання, то відповідачем не пропущено процесуальний строк для звернення з відповідним клопотанням.
Щодо обґрунтованості зменшення розміру штрафних санкцій.
На обґрунтування клопотання відповідач вказав, що належне виконання зобов`язань за договором фінансового лізингу від 24.02.2021 № 01/02Л виявилося неможливим внаслідок настання форс-мажорних обставин з 24.02.2022, що засвідчені загальним офіційним листом ТПП України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022. За наслідками фінансової діяльності відповідач за третій квартал отримав збиток, що підтверджується балансом (звітом про фінансовий стан) та звітом про фінансові результати (звіт про сукупний дохід).
За частиною другою статті 216 Господарського кодексу України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.
Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими: потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; передбачена законом відповідальність виробника (продавця) за недоброякісність продукції застосовується також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі; у господарському договорі неприпустимі застереження щодо виключення або обмеження відповідальності виробника (продавця) продукції (частина третя статті 216 ГК України).
За частинами першою та другою статті 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.
Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.
Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.
Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.
Відповідно до частини першої статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду у справі №902/417/18 (постанова від 18.03.2020) дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.
Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 Цивільного кодексу України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.
Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.
Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Дослідивши обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наведені відповідачем обставини для зменшення розміру штрафних санкцій, виходячи із засад справедливості, добросовісності, розумності, пропорційності та співмірності, а також наявність військового стану в Україні, що також спричинило зниження активності на будівельному ринку в період за який позивач заявляє до стягнення штрафні санкції (вказана обставина визнається судом загальновідомою), суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про наявність підстав для зменшити розміру заявлених до стягнення з відповідача штрафу, пені та трьох процентів річних на 99 %, у зв`язку з чим останні підлягають стягненню в розмірі 637,79 грн. - штраф, 1008,72 грн. - пеня, 72,36 грн. - три проценти річних.
Водночас, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для розстрочення виконання рішення суду і вказана обставина сторонами в суді апеляційної інстанції не оспорюється.

3.3. чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси за захистом яких мало місце звернення до суду
Порушенням права є такий стан суб`єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб`єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов`язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що позивач належними та допустимими доказами довів, що відповідач порушив права та охоронювані законом інтереси позивача у зв`язку з несвоєчасним виконанням зобов`язання по оплаті лізингових платежів за договором.

4. ВИСНОВКИ СУДУ ТА ДЖЕРЕЛА ПРАВА:
4.1. висновки за результатами розгляду матеріалів справи 
За результатами розгляду справи колегією суддів встановлено, що позивач довів обґрунтованість заявленого позову, що є підставою для його задоволення, водночас відповідач довів наявність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій.

4.2. посилання на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції
Відповідно до частини 1 статті 806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у володіння та користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).
До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом (частини 2, 3 статті 806 Цивільного кодексу України).
Виходячи зі змісту статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (частина 1 статті 692 Цивільного кодексу України).
Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
За частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.
За змістом частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини 2, 3 статті 549 Цивільного кодексу України).
Згідно з частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Згідно статей 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.
Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений за договором або законом.
За частиною другою статті 216 Господарського кодексу України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.
Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими: потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; передбачена законом відповідальність виробника (продавця) за недоброякісність продукції застосовується також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі; у господарському договорі неприпустимі застереження щодо виключення або обмеження відповідальності виробника (продавця) продукції (частина третя статті 216 ГК України).
За частинами першою та другою статті 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.
Відповідно до частини першої статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

5. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ:
5.1. мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу
Колегія суддів відхиляє доводи апелянта, що суд першої інстанції прийняв заяву відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій подану з пропуском строку, оскільки з матеріалів справи вбачається, що ухвалою від 18.10.2022 (т. 1 а.с. 143) повідомлено відповідача, про відкладення у підготовчому засіданні на 03.11.2022, а отже подане 03.11.2022 клопотання подано до закінчення підготовчого засідання у справі.
Колегія суддів також відхиляє доводи позивача, що ухвалюючи рішення в частині зменшення розміру штрафних санкцій суд не дотримався балансу інтересів сторін, а наявні у справа докази свідчать про можливість у відповідача своєчасно виконати зобов`язання, а тому зменшення штрафних санкцій є неправомірним, оскільки оскаржуване рішення прийнято у відповідності до норм чинного законодавства, а матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, що порушення зобов`язання стало наслідком недобросовісної поведінки, а не об`єктивні обставини.
Щодо тверджень відповідача, що його представник був відсутній у судовому засіданні коли судом першої інстанції було закрите підготовче засідання, а тому не зміг своєчасно подати заяву про зменшення розміру штрафних санкцій, колегія суддів зазначає, що дійсно в протоколі судового засідання від 13.10.2022 (т. 1 а.с. 141) зазначено, що суд з`ясував у представника позивача можливість переходу до розгляду по суті та вказав розгляд по суті призначити на 03.11.2022, однак з огляду на те, що ухвала про закриття підготовчого засідання від 13.10.2022 у справі відсутня, та з огляду на зміст ухвали від 18.10.2022 яку було направлено відповідачу, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що на 03.11.2022 було призначено не розгляд по суті, а саме підготовче засідання, і учасник процесу, зокрема відповідач мав справедливе очікування, що до закриття підготовчого засідання він має право на вчинення процесуальних дій, які повинні бути вчинені до переходу до розгляду спору по суті. 
Крім того, колегія суддів дослідила твердження відповідача у відзиві на апеляційну скаргу, що ним фактично виконано рішення суду першої інстанції ще до подачі позивачем відзиву на апеляційну скаргу, однак таке твердження відхиляється у зв`язку з неподанням доказів сплати відповідних сум як необґрунтоване.

6. ВИСНОВКИ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ:
Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.
Рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2022 у справі №910/7837/22 підлягає залишенню без змін.
Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Промагролізинг-Україна» на рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2022 у справі №910/7837/22 задоволенню не підлягає.

7. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ:
7.1. Судові витрати у вигляді судового збору за розгляд апеляційної скарги, згідно ч. 1 ст. 129 ГПК України покласти на скаржника.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд-

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Промагролізинг-Україна» на рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2022 у справі №910/7837/22 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2022 у справі №910/7837/22 залишити без змін.
3. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Сторони мають право оскаржити постанову в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.
Повний текст рішення складено та підписано 23.03.2023.

Головуючий суддя                                                            К.В. Тарасенко 

Судді                                                                                Т.І. Разіна

                                                                                І.А. Іоннікова