Постанова
Іменем України
 
28 березня 2023 року
 
м. Київ 
 
провадження № 22-ц/824/3902/2023 
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді - Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),
суддів: Желепи О. В., Кравець В. А.,
за участю секретаря Ратушного А. В.,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 
                                                                                                 
на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва
 
від 29 листопада 2022 року про залишення без задоволення заяви про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу
 
у цивільній справі №752/11686/22 Голосіївського районного суду м. Києва
 
за заявою ОСОБА_1 
 
про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу,
 
заінтересована особа - ОСОБА_2 
 
                                             У С Т А Н О В И В:
 
В жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду                       м. Києва із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу від 13 вересня 2022 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини, в якій просив скасувати судовий наказ.
 
В обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначив, що  наявні нововиявлені обставини, які мають значення, та не були враховані судом при видачі судового наказу, а саме на момент видачі судового наказу у платника аліментів на утриманні перебувало ще двоє малолітніх дітей від другого шлюбу, а також непрацездатні батьки.
 
При видачі судового наказу судом також не враховано, що він приймає активну участь в утриманні дітей та сплаті коштів на виховання та навчання дитини. 
 
На думку заявника, дані обставини є істотними та не були відомі суду при видачі судового наказу, а відтак наявні підстави для перегляду судового наказу за нововиявленими обставинами.
 
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 29 листопада 2022 року відмовлено в задоволенні заяви про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами.
 
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню.
 
В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначив, що суд першої інстанції, постановляючи ухвалу, не врахував, що в нього на утриманні перебуває ще двоє малолітніх дітей та непрацездатні батьків.
 
Також в обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що судом при постановленні ухвали не враховано, що ОСОБА_1 систематично сплачує аліменти, починаючи з 2010 року на користь ОСОБА_2 , а також приймає активну участь у витратах доньки на навчання, відпочинок, купує речі тощо.
 
За наведених обставин, просив скасувати ухвалу Голосіївського районного суду Київської області від 29.11.2022.
ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав з підстав, викладених в ній, та просив задовольнити.
ОСОБА_2 , належним чином повідомлялася про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася.
 
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_2 .
 
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.
 
Відмовляючи в задоволенні заяви про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції виходив з того, що заява є безпідставною.
 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.
 
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини в розмірі однієї чверті від всіх видів доходу (заробітку) платника аліментів.
 
В частині першій статті 160 ЦПК України визначено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.
 
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.
 
З аналізу вищенаведеної норми закону вбачається, що суд видає наказ про стягнення аліментів в частці від доходу платника аліментів лише за умови що така вимога не пов'язана з оспорюванням батьківства та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.
 
Отже, законодавець чітко визначив, які обставини виключають видачу судового наказу про стягнення аліментів у частці від доходу платника аліментів. 
 
Як вбачається зі змісту заяви ОСОБА_1 про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами, вона не мотивована обставинами, які у відповідності до вимог закону виключають підстави для видачу судового наказу про стягнення аліментів у частці від доходу. Зокрема в заяві відсутні посилання на те, що вимога ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.
 
Сукупний аналіз наведених обставин та положень закону вказує на те, що суд першої інстанції обґрунтовано видав судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку.
 
Звертаючись до суду як із заявою про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами, так і з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 посилався на те, що при видачі наказу суд не врахував, що у платника аліментів на утриманні перебуває ще двоє малолітніх дітей, непрацездатні батьки, а також те, що він постійно приймає участь у витратах доньки на навчання, відпочинок та інші потреби. На думку заявника, такі обставини є нововияленими.
 
Колегія суддів вважає, що доводи, на які посилається заявник як на нововиявлені обставини, не є такими, оскільки навіть за умов, якщо суду і були б відомі ці обставини (утримання дітей від другого шлюбу, утримання непрацездатних батьків та участь у витратах доньки), то розмір аліментів визначений судом у відповідності до вимог закону (ст. 182 СК України) не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Так, згідно з пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.
Необхідними умовами нововиявлених обставин є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.
Отже, суд першої інстанції зробив вмотивований та правильний висновок, що обставини, вказані ОСОБА_1 у заяві про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами, не є такими, відповідно до статті 423 ЦПК України.
Доводи апеляційної скарги такого висновку суду першої інстанції не спростовують та за своїм змістом фактично є доводами заяви про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку, про що зазначив в мотивувальній частині ухвали.
Процедура перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами повинна відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, цивільному  процесуальному закону та має бути збалансована з ефективністю правового захисту і обов`язковістю остаточних рішень судів усіх інстанцій, як найважливіших аспектів реалізації принципу верховенства права.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, а зводяться до власного тлумачення заявником норм права та незгоди із судовим рішенням.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення ухвали суду без змін, а скарги без задоволення.
 
На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України             
 
                                          П О СТ А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
 
Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 29 листопада 2022 року - залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.
 
Повний текст постанови складено 28 березня 2023 року.

Головуючий                                                                                                    О. Ф. Мазурик

Судді                                                                                                                 О. В. Желепа

                                                                                                                        В. А. Кравець