ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2333/23 Справа № 204/7562/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Черкез Д.Л. Суддя у 2-й інстанції - Новікова  Г. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2023 року                                        
Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:
                                        головуючого судді: Новікової Г.В.
суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,
за участю секретаря Панасенко С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2022 року (ухвалене під головуванням судді Черкез Д.Л.) у цивільній справі №204/7562/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 20 березня 2020 року між ним та відповідачкою був зареєстрований шлюб. Від подружнього життя у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 .Однак, спільне з відповідачем життя не склалось, оскільки сторони мають різні погляди на життя та різні характери. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинено, спільне господарство не ведуть. Подальше спільне життя і збереження шлюбу вважав неможливим. 
Просив розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачем, зареєстрований 20 березня 2020 року Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Дніпро).
Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська від 22 листопада 2022 року позовні вимоги задоволено: розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 20 березня 2020 року Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 179; стягнуто із ОСОБА_1 на користь позивача судовий збір у розмірі 992,40 грн.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та відкласти слухання справи для надання подружжю строку на примирення у вигляді шести місяців.
В обґрунтування посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.
Зокрема зазначає, що вона не давала згоду на проведення розгляду без її участі та не підтримувала позовні вимоги. Вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами припинення ведення спільного господарства та шлюбних відносин із нею, а тому вважає що суд прийшов до помилкового висновку про неможливість подальшого спільного проживання сторін та збереження їх родини. Крім того,звертає увагу, що у зв`язку із її незгодою із позовом, судом першої інстанції в порушення норм матеріального та процесуального права не було надано строку для примирення сторін.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін рішення суду першої інстанції як законне та обґрунтоване. Посилаючи на доводи, аналогічні позовній заяві, зазначає, що позивач із відповідачем проживають окремо, спільне господарство не ведуть, під час спілкування між сторонами постійно відбуваються сварки, свідком яких стає дитина. Примирення між сторонами неможливе, а позов не підпадає під обмеження з приводу розірвання шлюбу.
В судове засідання сторони з`явилися ОСОБА_2  та представник ОСОБА_1 -адвокат Маркова Ю.В..
Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 20 березня 2020 року Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Дніпро) між сторонами було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 20 березня 2020 року.
Від подружнього життя у сторін народилась спільна дитина – син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження. 
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 та розриваючи шлюб між позивачем та відповідачем, суд першої інстанції виходив із того, що подальше спільне життя сторін, як чоловіка та жінки і збереження родини стали неможливими.
Такий висновок відповідає встановленим обставинам та нормам матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Відповідно до ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.
Згідно ст. ст. 110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя і якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, що мають істотне значення, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про неможливість збереження шлюбу між сторонами та наявності підстав для його розірвання.
При зверненні до суду позивач зазначав, що спільне з відповідачем життя не склалось, оскільки сторони мають різні погляди на життя та різні характери, що робить спільне життя неможливим, шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, спільне господарство не ведуть. 
В матеріалах справи наявна заява ОСОБА_1 від 06.10.2022 року, в якій вона не заперечувала проти розірвання шлюбу та задоволення позовних вимог. Доказів того,що заява написана не відповідачем не надано. 
Доводи апеляційної скарги про не вжиття судом першої інстанції достатніх заходів, спрямованих на примирення подружжя, не заслуговують на увагу, оскільки згідно зі статтею 111 СК України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Крім того, закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком.
Крім того з моменту подання позовної заяви 21 вересня 2022 року та ухвалення рішення судом першої інстанції 22 листопада 2022 року, а також безпосереднім розглядом справи у суді апеляційної інстанції пройшло достатньо часу, який сторони у разі їх бажання мали можливість використати для примирення.
Посилання на те, що судом першої інстанції не встановлено доказів, які б підтверджували неможливість збереження сім`ї, є безпідставними, оскільки один із подружжя наполягає на розірванні шлюбу,зазначає,що збереження сім`ї не можливе. Позивач в суді апеляційної інстанції пояснив, що він фактично створив нову сім`ю та наполягав на тому, що не бажає і вважає неможливим збереження сім`ї з відповідачем.
Примушування ж до збереження шлюбних відносин суперечить нормам сімейного права.
Отже, колегія суддів апеляційного суду, погоджується з висновками суду першої інстанції, та вважає, що суд першої інстанції, з урахуванням встановлених фактичних обставин, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу між сторонами.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення немає.
З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, підстав для відшкодування, зміни або перерозподілу судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України не має.

Керуючись ст. ст.368, 375, 381,382 ЦПК України, апеляційний суд –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2022 рокузалишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 березня 2023 року.

Судді: