ПОСТАНОВА 
Іменем України

27 січня 2023 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 389/2237/21
провадження № 22-ц/4809/250/23 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Дуковського О.Л., Письменного О.А., 
учасники справи:
позивач – Акціонерне товариство «СЕНС БАНК»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» на рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08 серпня 2022 року у складі судді Українського В.В. 

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2021 року АТ «Альфа-Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позову зазначено, що 30.03.2020 між сторонами було підписано угоду про надання кредиту № 500828814 (надалі договір), згідно з яким відповідач отримала кредит у сумі 123 067,50 грн.
Відповідно до умов Договору, відповідач зобов`язався в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором та Додатком № 1 до нього - Графіком погашення кредиту. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав, надавши відповідачу кредит у розмірі 123 067,50 грн. У порушення умов договору, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 19.07.2021 за нею утворилася заборгованість у сумі 135 614,77 грн, яка складається з заборгованості за кредитом – 121 854,98 грн., заборгованості по нарахованим відсоткам – 13 759,79 грн. Також, позивач просив стягнути суму боргу та сплачений судовий збір в розмірі 2270,00 грн.
Короткий зміст рішення суду
Рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08 серпня 2022 року, з урахуванням ухвали Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21 жовтня 2022 року про виправлення описки, позов АТ «Альфа-Банк» задоволено повністю.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість за угодою про надання кредиту №500828814 від 30.03.2020 в сумі 135 614 гривень 77 коп., яка включає в себе заборгованості за кредитом – 121 854,98 грн.; заборгованості по відсоткам – 13 759,79 грн. та судовий збір в розмірі 2270 грн. 00 коп. 
Ухвалюючи рішення суд зауважив, що позивачем не наданий Договір, який визначає всі істотні умови надання та користування кредитом додатково до тих, які вказані в угоді, однак взяв до уваги оферту та паспорт споживчого кредиту, з умовами яких відповідач ознайомлена та своїм підписом виразила згоду на умови надання кредиту, в тому числі відсоткову ставку.
Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги
Не погоджуючись із рішенням суду,  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ковальов А.І., звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, а також стягнути з АТ «Альфа-Банк» судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 3405 грн.
В обґрунтування апеляційної скарги представник відповідача зазначає, що у поданій ОСОБА_1 оферті від 30.03.2020 не визначені всі істотні умови договору, зокрема право банку вимагати дострокового виконання зобов`язання з повернення кредиту у випадку невиконання чи неналежного виконання відповідачем будь-яких обов`язків, встановлених договором, у тому числі у разі затримання сплати частини кредиту та/або процентів за його користування, щонайменше на один календарний місяць.
Зазначає, що у даному випадку договірні відносини виникли між банком та фізичною особою – споживачем банківських послуг, тому відсутні підстави вважати, що при укладанні договору з ОСОБА_1 банк дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.
Посилаючись на порушення судом норм процесуального права, зауважив, що ні він, ні відповідач не були повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи.
Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_2 просила врахувати факт зміни найменування позивача при розгляді справи. Зокрема зазначала, що загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «СЕНС БАНК».
Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, вказувала, що до позовної заяви долучено копію Оферти на укладання угоди про надання кредиту; копію графіку платежів та розрахунком сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг; копію паспорту споживчого кредиту. Відповідач, ознайомившись з умовами кредитного договору та вважаючи їх прийнятними для себе, підписала кредитний договір без зауважень або виправлень, чим висловив своє волевиявлення і згоду з усіма умовами договору.
Вважає, що виписка по особовому рахунку, яка міститься в матеріалах справи, є належним доказом заборгованості відповідача.
Зауважила, що ОСОБА_1 не заперечувала проти правильності складення розрахунку та не скористалась своїм правом подати суду контррозрахунок. Отже, відповідач належними та допустимими доказами не спростувала розміру заборгованості, визначений банком.
       Просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Суд першої інстанції встановив такі обставини
Судом встановлено, що 30.03.2020 АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 уклали оферту на укладання угоди про надання кредиту № 500828814.
Відповідно до умов договору, відповідач зобов`язалась в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та додатком № 1 до нього - графіком погашення кредиту.
Згідно п. 2 договору, датою повернення кредиту є 31.03.2027.
Зі змісту зазначеного кредитного договору вбачається, що ОСОБА_1 підтвердила своїм особистим підписом, що ознайомилася та згодна з умовами, викладеними в публічній пропозиції та додатках до договору, що розміщена на веб-сторінці банку www.alfabank.ua. Також ОСОБА_1 ознайомлена та особисто підписала додаток 31 до угоди – Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням всіх супутніх послуг та Паспорт споживчого кредиту. Відповідно до Паспорту споживчого кредиту, фіксована процентна ставка річних за договором складає 23,00%.
Як вбачається із розрахунку заборгованості, наданого АТ Альфа-Банк, відповідачем за кредитним договором не в повному обсязі сплачувалася сума кредиту, у зв`язку з чим, станом на 19.07.2021 за нею утворилась заборгованість у розмірі 135614,77 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 121854,98 грн, заборгованості по нарахованим відсоткам - 13759,79 грн.
Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення
Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до положень ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. 
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і  заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, 30 березня 2020 року між ОСОБА_1 та АТ «Альфа-Банк» було укладено угоду про надання кредиту № 500828814, згідно з якою позичальник запропонувала АТ «Альфа-Банк» укласти Угоду про надання споживчого кредиту, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб на наступних умовах: тип кредиту – кредит готівкою, сума кредиту – 123 067, 50 грн, процентна ставка фіксована - 23,00 % річних; строк кредиту - 84 місяців. Дата повернення кредиту 31.03.2027 (а.с. 5).
Крім того, 30 березня 2020 року сторонами підписано додаток № 1 до Угоди про надання кредиту № 501105659, що містить графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг. В цьому додатку зазначено, що підпис позичальника свідчить про отримання ним всієї інформації про умови кредитування. Зазначеним графіком встановлено суму щомісячного платежу за кредитом, що включає в себе суму платежу на погашення суми кредиту та процентів за користування ним (а.с. 20).
Також 30 березня 2020 року сторонами підписано паспорт споживчого кредиту, де зазначена сума кредиту, строк кредитування та інші істотні умови договору.
Відповідно до ч.1, 2, ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі №638/13683/15-ц зазначила, що визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів.
Відповідно до ч. 2 ст. 627 ЦК України, у договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (ч. 3 ст. 1054 ЦК України, у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року).
Споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів»).
10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування», який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування» (стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній з 10 червня 2017 року).
Отже, регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону України «Про захист прав споживачів». З 10 червня  2017 року на ці відносини поширюється Закон України «Про споживче кредитування», а у частині, що йому не суперечить, - також Закон України «Про захист прав споживачів».
Відповідно до п. 11 ч. 1 ч. 1  Закону України «Про споживче кредитування», споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Відповідно до правової позиції, викладеної у п.п. 20 - 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №638/13683/15-ц, частина 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлювала обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.  Звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок.  Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором.
Положення частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, втратили чинність, проте аналогічним чином обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту передбачено частиною 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування».
З матеріалів справи вбачається, що 30 березня 2020 року між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено договір (Оферта на укладення Угоди про надання особистого кредиту) № 501105659, за яким відповідачу надано споживчий кредит в сумі 123 067,50 грн з фіксованою процентною ставкою за користування кредитом 23,0% річних з датою остаточного повернення кредиту 31.03.2027.
Отже, кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, а відтак на спірні правовідносини розповсюджується Закон України «Про споживче кредитування».
Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, представник відповідач посилається на те, що всупереч вимогам ч. 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» банком не було дотримано вимог про повідомлення відповідача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.
Враховуючи, що кредитні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з укладенням договору від 30.03.2020, то спірні правовідносини, що стосуються дострокового повернення кредиту, врегульовані положеннями  частини 4 ст.16 Закону України «Про споживче кредитування», якою визначено, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.
Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.
Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.
Як вбачається з паспорту споживчого кредиту від 30.03.2020 де в п. 7 зазначено: «Договором про споживчий кредит може бути встановлений обов`язок повідомлення кредитодавця про намір дострокового повернення споживчого кредиту з оформленням відповідного документа».
Перевіривши доводи апеляційної скарги та проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції встановив, що матеріали справи не містять копії надісланої  боржнику вимоги про дострокове погашення кредитної заборгованості,  з доказами її направлення, а відтак  відсутні докази виконання позивачем вимог ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування», якою врегульовано порядок дострокового погашення кредиту.
Враховуючи, що праву кредитора на дострокове стягнення в судовому порядку заборгованості за споживчим кредитним договором, має передувати реалізація ним права вимоги дострокового виконання основного зобов`язання, відповідно до вимог статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у відповідача  не виник обов`язок дострокового повернення всієї суми грошових коштів за кредитним договором, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що банком було направлено вимогу про дострокове повернення кредиту, а відповідачем таку вимогу було отримано.
Тому, враховуючи, що за встановлених у цій справі обставин реалізації права кредитора на дострокове стягнення заборгованості у судовому порядку має передувати реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання відповідно до вимог Закону України «Про споживче кредитування», колегія суддів дійшла висновку про передчасність позовних вимог АТ «СЕНС БАНК» про стягнення усієї суми заборгованості достроково.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, відповідно до розрахунку заборгованості станом на 30.06.2021 у відповідача існувала заборгованість на загальну суму 21 395,58 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом, строк сплати якої настав відповідно до графіку, у розмірі 7 632,79 грн та відсотків за користування кредитом – 13 759,79 грн.(а.с. 9).
У доводах апеляційної скарги сторона відповідача не надає доказів виконання договірних зобов`язань у повному чи частковому обсязі. При цьому стороною відповідача вказаний розрахунок не спростовано.
Враховуючи викладене, оскільки відповідач умови договору виконувала неналежним чином, не сплачувала визначені графіком щомісячні платежі, у зв`язку із чим за період з березня 2020 року по червень 2021 року утворилась заборгованість на загальну суму 21 395,58 грн., тому зазначена заборгованість підлягає стягненню  з відповідача на користь позивача.
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
За таких обставин, відповідно до ст. 376 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням в нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Щодо судових витрат
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Судовий збір понесений сторонами документально підтверджуються в матеріалах справи: за подачу позовної заяви АТ «СЕНС БАНК» сплачено судовий збір в розмірі 2270 грн (а.с. 4). За подачу апеляційної скарги  ОСОБА_1 сплачено судовий збір в розмірі 3405 грн.
У відсотковому співвідношенні позовні вимоги АТ «СЕНС БАНК» задоволено на 15,78 % із розрахунку: 135 614,77 грн (заявлені позовні вимоги); 21 395,58 грн (задоволені позовні вимоги), тому із ОСОБА_1 на користь АТ «СЕНС БАНК» підлягає до стягнення 358,20 грн. (2270 х 15,78 % = 358,20).
Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, а АТ «СЕНС БАНК» відмовлено у задоволенні позовних вимог на 84,22 %, тому із позивача на користь ОСОБА_1 підлягає до стягнення 2867,69 грн. (3405 х 84,22 % = 2867,69).
Враховуючи зазначене, з позивача на користь відповідача в рахунок компенсації витрат понесених за сплату судового збору підлягає стягненню 2 509,49 грн. (2867,69 – 358,2 = 2509,49).
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08 серпня 2022 року змінити в частині стягнення кредитної заборгованості та скасувати в частині розподілу судових витрат.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» заборгованість за кредитним договором № 500828814  в розмірі 7 632 (сім тисяч шістсот тридцять дві) грн 79 коп та заборгованості за відсотками в розмірі 13 759 ( тринадцять тисяч сімсот п`ятдесят дев`ять) грн 79 коп.
Стягнути з Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» на користь ОСОБА_1 2 509 (дві тисячі п`ятсот дев`ять) грн 49 коп в рахунок компенсації витрат понесених за сплату судового збору.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя                                                                 А.М. Головань

Судді                                                                                         О.Л. Дуковський

                                                                                О.А. Письменний