ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 755/12533/22                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Галаган В.І.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  02 березня 2023 року                                                                                           м. Київ
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: 
головуючого судді                                        Кучми А.Ю., 
суддів                                                            Аліменка В.О., Безименної Н.В.
за участю секретаря                                         Островської О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19 грудня 2022 року (м. Київ, дата складання повного тексту 19 грудня 2022 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування рішення,-
В С Т А Н О В И Л А :
ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення від 29.09.2022 №816 про примусове повернення позивача до країни походження позивача або третьої країни.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач вчасно звернувся до відповідача із заявою подовження строку дії тимчасової посвідки на проживання на території України, тому підстави прийняття оскаржуваного рішення є надуманими та не ґрунтуються на вимогах закону.
Відповідачем вказано, що позивачу після закінчення терміну дії посвідки потрібно було виїхати за межі України, після чого знову повторно в`їхати на територію України. Зазначає, що питання подовження терміну дії посвідки не було врегульовано до листопада 2022 року, тому відповідач приймав рішення про видворення щодо кожної особи індивідуально. 
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19 грудня 2022 року позов задоволено.
Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі. Апелянт вказує, що на момент винесення спірного рішення позивач не звертався до територіальних підрозділів ДМС із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту. Натомість, після закінчення строку дії посвідки на тимчасове проживання позивач не залишив територію України у встановлений законом строк, а продовжив проживати без дозвільних документів в Україні, що є порушенням вимог чинного законодавства, тому відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.
Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 04.2014 отримав посвідку на тимчасове проживання на території України № НОМЕР_1 , яку було продовжено 20.09.2021 строком до 17.09.2022 (а.с. 29).
09.10.2012 між позивачем та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, від якого мають малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджено свідоцтвом про шлюб, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ізмаїльського міського управління юстиції Одеської області від 09.10.2012, актовий запис № 543, та свідоцтвом про народження, виданим Ізмаїльським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 05.08.2016, актовий запис № 880 (а.с. 18, 19).
29.09.2021 позивачу Ірпінською ДПІ ГУ ДПС у Київській області видано картку платника (а.с. 17).
28.09.2021 Виконавчим комітетом Ірпінської міської ради видано Довідку про реєстрацію місця проживання позивача, за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 21).
23.05.2022 заступником начальника ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області видано Довідку про реєстрацію особи громадянином України №687/2022 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 20).
16.08.2022 позивач звернувся до ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області із заявою про надання роз`яснень про обмін посвідки на тимчасове проживання, термін дії якої спливає 17.09.2022. Заявником повідомлено про неможливість вчинення ним дій щодо відмови від громадянства Російської Федерації, оскільки для відмовити потрібно фізично виїхати до країни-агресора та отримати відповідне документальне підтвердження (а.с. 10-11).
Листом заступника начальника ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області від 15.09.2022 повідомлено позивача про те, що до прийняття нормативно-правового акту щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, ДМС тимчасово припинено прийом заяв від громадян російської федерації, зокрема, щодо оформлення документів про право тимчасового перебування/проживання на території України (а.с. 30-31).
29.09.2022 рішенням Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області вирішено примусово повернути до країни походження або третьої країни громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зобов`язано його покинути територію України у термін до 09.10.2022, мотивуючи рішення тим, що 29.09.2022 співробітниками Святошинського УП ГУНП в м. Києві виявлений громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який знаходиться на території України з порушенням Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 322.
В ході опитування іноземний громадянин пояснив, що прибув в Україну 18.11.2019 через ПП «Бачівськ», проживає разом із дружиною громадянкою України ОСОБА_2 та малолітньою дитиною ОСОБА_3 , документований посвідкою на тимчасове проживання серія № НОМЕР_1 від 20.09.2021 терміном дії до 17.09.2022, подав 06.10.2021 заяву на отримання дозволу на імміграцію в Україну, яка на даний час перебуває в стадії перевірок (а.с. 27-28).
Вважаючи вищевказане рішення протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять доказів навмисного вчинення позивачем дій щодо порушення міграційного законодавства та Порядку продовження строку перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, - за відсутності правового врегулювання міграційного законодавства за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» №3773-УІ, іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.
За змістом п. 9 зазначеної норми Закону іноземці та особи без громадянства, які тимчасово перебувають на території України, - іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території Україні протягом дії візи або на період, установлений законодавством чи міжнародним договором України, або якщо строк їх перебування на території України продовжено в установленому порядку.
Підпунктом 10 ч. 1 ст. 1 Закону визначено, що іноземці та особи без громадянства, які тимчасово проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на тимчасове проживання, якщо інше не встановлено законом.
Підставою для видачі посвідки на тимчасове проживання у випадку, передбаченому ч. 4 ст. 4 Закону, є заява іноземця або особи без громадянства, дійсний поліс медичного страхування, дозвіл на застосування праці іноземців та осіб без громадянства та зобов`язання роботодавця повідомити центральні органи виконавчої влади, що забезпечують реалізацію державної політики у сфері міграції, зайнятості населення та трудової міграції про дострокове розірвання чи припинення трудового договору з таким іноземцем або особою без громадянства (ч. 4 ст. 5 Закону).
Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку, або боротьби з організованою злочинністю; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, митних та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну; якщо така особа з порушенням встановленого законодавством України порядку здійснила в`їзд на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них або вчинила спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду.
Строк перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, паспортні документи або документи, що підтверджують особу без громадянства, яких зареєстровано посадовою особою Державної прикордонної служби України, продовжується територіальними органами або підрозділами Державної міграційної служби України відповідно до Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року № 150.
Оформлення іноземцям та особам без громадянства посвідок на тимчасове або постійне проживання здійснюється територіальними органами або підрозділами Державної міграційної служби України згідно з Порядком оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2012 року № 25 Д.
Згідно ст. 17 Закону іноземцю або особі без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, може бути продовжено строк перебування (за наявності законних підстав).
Відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 № 150 (із змінами та доповненнями), заяви про продовження строку перебування на території України подаються іноземцями та особами без громадянства і приймаючою стороною не раніше ніж за десять та не пізніше ніж за три робочі дні до закінчення такого строку до територіальних органів або підрозділів ДМС за місцем проживання. Зразок заяви та порядок її розгляду затверджуються МВС.
Відповідно до частин другої, третьої статті 25 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій. Рішення про добровільне повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частинах першій і другій цієї статті, приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, за заявою іноземця та особи без громадянства про добровільне повернення.
Згідно із частинами першою, третьою статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України),з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30днів з дня прийняття рішення. Один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України.
Відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.
Таким чином, підставою для прийняття рішення про примусове повернення іноземця до країни громадянської належності є перебування іноземця на території України з порушенням чинного законодавства, у тому числі, за відсутності паспортного документа та документа, що дозволяє тимчасове перебування на території України, законних джерел існування тощо.
Колегія суддів звертає увагу, що в період воєнного стану в Україні тимчасово обмежено гарантоване статтею 33 Конституції України право кожного, хто на законних підставах перебуває на території України, на свободу пересування.
16.08.2022 позивач звернувся до ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області із заявою про надання роз`яснень про обмін посвідки на тимчасове проживання, термін дії якої спливає 17.09.2022. Заявником повідомлено про неможливість вчинення ним дій щодо відмови від громадянства Російської Федерації, оскільки для відмовити потрібно фізично виїхати до країни-агресора та отримати відповідне документальне підтвердження (а.с. 10-11).
Листом заступника начальника ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області від 15.09.2022 повідомлено позивача про те, що до прийняття нормативно-правового акту щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, ДМС тимчасово припинено прийом заяв від громадян російської федерації, зокрема, щодо оформлення документів про право тимчасового перебування/проживання на території України (а.с. 30-31).
Колегія суддів звертає увагу, що Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні введено воєнний стану з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому було неодноразово продовжено та дія якого триває на час розгляду справи.
З вищевикладеного вбачається, що з моменту введення воєнного стану був відсутній правовий механізм щодо оформлення документів про право тимчасового перебування/проживання на території України для осіб, зокрема, громадян російської федерації.
В свою чергу слід зазначити, що постановою Кабінету Міністрів України №1232 від 01 листопада 2022 року «Деякі питання надання Державною міграційною службою адміністративних послуг в умовах воєнного стану» передбачено, що у період воєнного стану та протягом 30 календарних днів з дня його припинення або скасування надання територіальними органами/територіальними підрозділами Державної міграційної служби адміністративних послуг громадянам Російської Федерації здійснюється з урахуванням таких особливостей: розгляд заяв про оформлення дозволу на імміграцію, оформлення (у тому числі замість втрачених або викрадених) та обмін посвідок на постійне чи тимчасове проживання, поданих до набрання чинності цією постановою, зупиняється до набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором.
У разі звернення громадянина Російської Федерації із заявою про оформлення дозволу на імміграцію, продовження строку перебування, оформлення (у тому числі замість втрачених або викрадених) та обмін посвідок на постійне чи тимчасове проживання територіальний орган/територіальний підрозділ Державної міграційної служби інформує про відмову в прийнятті документів до набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором.
Вказане свідчить про те, що порушення громадянами Російської Федерації Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» обумовлено зупиненням строків надання адміністративних послуг та видачі документів дозвільного характеру.
Колегія суддів звертає увагу, що пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України №1232 від 01 листопада 2022 року передбачено, що зазначені у пункті 1 цієї постанови обмеження не поширюються на: осіб, що мають законні підстави для оформлення дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання, передбачені пунктами 4, 6 та 9 частини другої та пунктами 1, 2 та 4 частини третьої статті 4 Закону України «Про імміграцію».
Згідно пунктів 1, 2 та 4 частини третьої статті 4 Закону України «Про імміграцію» дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається: одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України; особам, які є опікунами чи піклувальниками громадян України, або перебувають під опікою чи піклуванням громадян України; особам, імміграція яких становить державний інтерес для України.
З огляду на вказане, позивач підпадає під виключення, що зазначені у пункті 2 постанови Кабінету Міністрів України від 01.11.2022 № 1232 «Деякі питання надання Державною міграційною службою адміністративних послуг в умовах воєнного стану», оскільки мав діючу посвідку на тимчасове проживання на території України, строк дії якої закінчився 17.09.2022, тобто у період воєнного стану, та перебуває у шлюбі з громадянкою України понад 2 роки.
З матеріалів справи вбачається, що позивач, маючи діючу посвідку на тимчасове проживання на території України, завчасно звернувся до уповноваженого органу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області із заявою про надання роз`яснень про порядок обміну посвідки на тимчасове проживання, термін дії якої спливає 17.09.2022. 
При цьому, позивачем повідомлено про неможливість вчинення ним дій щодо відмови від громадянства Російської Федерації, оскільки для відмовити потрібно фізично виїхати до країни-агресора та отримати відповідне документальне підтвердження, що є неможливим, з огляду на проведення військових дій у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, що позбавить позивача можливості повернутися на територію України. 
Разом з тим, на вказане звернення відповідачем повідомлено позивачу про те, що ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області до прийняття нормативно-правового акту щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, ДМС тимчасово припинено прийом заяв від громадян Російської Федерації, зокрема, щодо оформлення документів про право тимчасового перебування/проживання на території України.
Таким чином, з урахуванням відсутності остаточного нормативного врегулювання питання продовження дозволу на проживання в Україні та отриманої відповіді про тимчасовість припинення прийому заяв, позивач мав легітимне очікування на позитивне вирішення його питання в подальшому. Колегія наголошує, що особа не може нести відповідальність або потерпати необґрунтованих обмежень чи утисків у разі неякісного/неповного державного регулювання окремих питань дозвільної системи, в даному випадку надання дозволу на проживання в Україні.
Крім того, позивач не заперечує вчинення ним правопорушення через відсутність діючого документу, який надає дозвіл на перебування на території України, однак ним було вчинено відповідні дії, направлені на продовження дії посвідки на тимчасове проживання, позивач перебував у постійній комунікації з відповідними органами, що підтверджується письмовими зверненнями, а її неотримання пов`язано виключно з відсутністю законодавчого механізму.
Суд першої інстанції вірно наголосив, що матеріали справи не містять доказів навмисного вчинення позивачем дій щодо порушення міграційного законодавства та Порядку продовження строку перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, - за відсутності правового врегулювання міграційного законодавства за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, що підтверджено відповідачем у Листі від 15.09.2022 (а.с. 30-31).
Колегія суддів зауважує, що за умови відсутності остаточного врегулювання питання надання чи відмови в наданні дозволу на проживання в Україні громадянами РФ, виїзд позивача до країни походження або третьої країни у разі закінчення строку дії дозволу на проживання в Україні є надмірним тягарем та не відповідає меті нормативного регулювання цього питання.
Крім того, оспорюване рішення містить вказівку позивача про подачу ним 06.10.2021 заяви на отримання дозволу на імміграцію в Україну, однак відповідачем не долучено до матеріалів справи рішення за наслідками розгляду вказаної заяви позивача, яка мала бути розглянута у встановлений термін.
При цьому, позивач зареєстрований та проживає на території України, отримав картку платника податків на території України, одружений із громадянкою України, з якою мають спільну малолітню дитину громадянку України.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для скасування рішення від 29.09.2022 про примусове повернення до країни походження громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийнятого головним спеціалістом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області Мардановим Р.Я. 
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Доводи апеляційних скарг зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області - залишити без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19 грудня 2022 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.
Повний текст постанови виготовлено 02.03.2023.
Головуючий суддя:                                                                                        А.Ю. Кучма 
                                                                                                                          В.О. Аліменко
                                                                                                              Н.В. Безименна