Номер провадження: 22-ц/813/4695/23 
Справа № 523/20890/21
Головуючий у першій інстанції Бузовський  В.В.
Доповідач Склярська І. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
Іменем України 

13.03.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді        Склярської І.В.,
суддів:                            Базіль Л.В., Воронцової Л.П.,
секретар                  Куріньова Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одеса справу за апеляційною скаргою Одеської міської ради на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2022 року (повний текст якого складений 13 грудня 2022 року) у складі судді Бузовського В.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, третя особа: КП «Міське агентство з приватизації житла» Одеської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування на нерухоме майно,
встановив:
1.     Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
В листопаді 2022 року ОСОБА_2 , який діє від імені ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до Одеської міської ради, в якому просив визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті свого батька - ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування вимог ОСОБА_2 , який діє від імені ОСОБА_1 , послався на те, що остання є спадкоємцем першої черги, після смерті батька ОСОБА_3 .
Протягом життя померлий постійно проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Реалізуючи право на приватизацію вказаної квартири, 21.09.2020 ОСОБА_3 звернувся до КП “Міське агентство з приватизації житла” та подав відповідний пакет документів, за результатом розгляду якого цим органом повідомлено про надходження пакету документів на приватизацію квартири, проте були виявлені недоліки, а саме: помилка у році народження квартиронаймача у заяві на приватизацію, помилки у листі відомчої організації, відсутній договір найму на ім`я ОСОБА_3 . А також зазначено про отримання донькою заявника документів для виправлення зазначених помилок та повернення до агентства заяви та листа відомчої організації з виправленими помилками.
Маючи намір отримати свідоцтво про право на спадщину вона звернулася до нотаріальної контори, але виявилося, що відсутній правовстановлюючий документ, який підтверджує право власності батька на кв. за адресою: АДРЕСА_1 , що стало підставою нотаріусу відмовити у видачі свідоцтва про право на спадщину. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2022 року позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: відсутній, місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ) до Одеської міської ради (ЄДРПОУ 26597691, місце знаходження: вул. Думська площа, буд. 1, м. Одеса), третя особа: КП «Міське агентство з приватизації житла» Одеської міської ради (місце знаходження: вул. Б. Хмельницького, буд. 66, м. Одеса) про визнання права власності в порядку спадкування на нерухоме майно задоволено. Суд ухвалив: 
Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: відсутній,місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на квартиру АДРЕСА_2 в прядку спадкування за законом після смерті свого батька — ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Стягнути з Одеської міської ради (ЄДРПОУ 26597691, місце знаходження: вул. Думська площа, буд. 1, м. Одеса) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: відсутній, місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 7 200,00 грн. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі представник Одеської міської ради — Вінюков В.М., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати,прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову та стягнути з ОСОБА_1 на користь Одеської міської ради судові витрати зі сплати судового збору. 

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Особа, яка подала апеляційну скаргу, вважає рішення суд першої інстанції незаконним та необґрунтованим, винесеним у результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного дослідження доказів та їх оцінки.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що відсутність договору найму на ім`я ОСОБА_3 , про необхідність надання якого було зазначено у листі КП «Міське агентство з приватизації житла» Одеської міської ради, проте так і не наданого заявником, унеможливлює задоволення позовних вимог. Крім того, суду першої інстанції відповідачем надана інформація про не укладення договору найму. Вважає, що у матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили, що ОСОБА_3 за життя займав квартиру на умовах найму. Крім того, відсутність належно оформленої заяви ОСОБА_3 до відповідного органу приватизації унеможливлює задоволення позовних вимог. 

(2) Позиція інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу третя особа - КП «Міське агентство з приватизації житла» Одеської міської ради вважає доводи апеляційної скарги доведеними та обґрунтованими, такими, що підлягають задоволенню, посилаючись на те, що 21.09.2020 до КП був поданий пакет документів на приватизацію квартири, при перевірці якого були виявлені недоліки у оформлені документів, а саме: у заяві на приватизацію була допущена помилка в році народження основного квартиронаймача; лист відомчої організації заповнений з помилками; відсутній ордер (або копія); відсутній договір найму на ім`я ОСОБА_3 .. Про недоліки ОСОБА_3 був повідомлений, проте через його хворобу для виправлення зазначених помилок документи отримала його донька та у 2021 році до агентства була повернена заява та лист відомчої організації з виправленими помилками.

Рух справи
13 січня 2023 року на адресу апеляційного суду від Одеської міської ради надійшло клопотання з платіжним дорученням № 6 від 11 січня 2023 року про сплату судового збору в сумі 10 800 грн.
16 січня 2023 року, з метою перевірки правильності сплати суми судового збору, у ухвалою апеляційного суду витребувано матеріали справи. 
24 січня 2023 року матеріали цивільної справи надійшли до суду апеляційної інстанції.
31 січня 2023 року ухвалою апеляційного суду відкрито апеляційне провадження у справі.
15 лютого 2023 року ухвалою апеляційного суду справу призначено до розгляду в суді апеляційної інстанції на 13 березня 2023 року.

2. Мотивувальна частина
ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
       Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Відповідно до ч. ч. 1-3  статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
       Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
З матеріалів справи вбачається та судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження, яке видано Суворовським відділом ЗАГС м.Одеси, актовий запис № 1495 (а.с. 64) з урахуванням зміни прізвища відповідно до свідоцтва про шлюб, яке видано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 3088 (а.с. 66).
        ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, яке видано Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 2105 (а.с. 59).
       Після смерті ОСОБА_3 , відкрилася спадщина, яка, в тому числі складається з квартири за адресою: АДРЕСА_1 . 
       З листа КП «Міське агентство з приватизації житла» ОМР від 09.09.2021 № 444/01-09, вбачається, що 21.09.2020 до КП «Міське агентство з приватизації житла» ОМР був поданий пакет документів на приватизацію квартири за адресою: АДРЕСА_1 , основним квартиронаймачем якої є ОСОБА_3 , В ході перевірки документів були виявлені недоліки, а саме: у заяві на приватизацію була допущена помилка в році народження основного квартиронаймача; лист відомчої організації заповнений з помилками; відсутній договір найму на ім`я ОСОБА_3 . Про недоліки ОСОБА_3 був повідомлений, однак до агентства не з`явився, у зв`язку із хворобою та направив свою доньку, яка отримала документи для виправлення помилок. До агентства повернена заява та лист відомчої організації з виправленими помилками (а.с. 11).
Відповідно до листа КП «БТІ та РОН» ОМР, станом на 31.12.2012 року, право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , не зареєстровано (а.с. 68).
20.08.2021 постановою Суворовської державної нотаріальної контори у м. Одеса, ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказану квартиру, з підстав ненадання оригіналу правовстановлюючого документу на квартиру (а.с. 58, 70-71).
За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно із статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті.
У відповідності до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Згідно зі статтею 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду (далі – приватизація) – це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України
Частиною четвертою статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають у цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону.
За змістом статей 3, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, який постійно мешкає у квартирі (будинку), відносно якої вирішується питання про передачу у власність.
Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396 затверджено Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, яким визначено порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, одноквартирних будинків, жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму, у власність громадян.
У пункті 17 Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, яким визначено порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, визначено, що громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію.
Відповідно до пункту 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, яким визначено порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, передбачено, що громадянин подає до органів приватизації такі документи:
- заяву на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі;
- копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї (для осіб, які не досягли 14 років, копії свідоцтв про народження), які проживають разом з ним;
- копії довідок про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податку громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, які проживають разом з ним (крім випадків, коли через свої релігійні переконання особи відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті);
- копії документів, виданих органами державної реєстрації актів цивільного стану або судом, що підтверджують родинні відносини між членами сім`ї (свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб, свідоцтва про розірвання шлюбу, рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, тощо);
- довідку про реєстрацію місця проживання громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, зареєстрованих у квартирі (будинку), жилому приміщенні в гуртожитку, кімнаті у комунальній квартирі;
- технічний паспорт на квартиру (кімнату, жилий блок, секцію) у житловому будинку (гуртожитку), а на одноквартирний будинок – технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок;
- копію ордера на жиле приміщення або ордера на жилу площу в гуртожитку;
- документ, що підтверджує невикористання ним та членами його сім`ї житлових чеків для приватизації державного житлового фонду;
- копію документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації відповідно до законодавства (за наявності);
- заява-згоду тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі.
У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня
1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам роз`яснено, що у разі не передання квартири (будинку) у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнання за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено за наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири наймачеві.
Право на приватизацію квартири, яка належить до державного житлового фонду, мають особи, які постійно проживають у цій квартирі. Для отримання права власності на житло особа повинна звернутись до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою, яка підлягає розгляду названим органом у строк, передбачений чинним законодавством.
У тому разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію займаної ним квартири, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, але після збігу встановленого частиною третьою статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» строку, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати визнання за ними права власності на таку квартиру.
Вказаний правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 11 грудня 2013 року у справі № 6-121цс13.
Таким чином, обов`язковою умовою переходу права вимоги у порядку спадкування до спадкоємців про визнання за ними права власності на квартиру, в якій проживали спадкодавці, але померли до вирішення питання відповідним державним органом про її приватизацію, є звернення спадкодавця до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою.
Для вирішення питання про наявність права вимагати визнання за спадкоємцем права власності на квартиру вирішальне значення може мати встановлення обставин, чи була розглянута в установлений строк заява про приватизацію квартири, чи була відмова відповідного органу приватизації у задоволенні заяви правомірною (чи були наявні заборони для передачі квартири наймачеві).
Практика вирішення спорів щодо визнання за спадкоємцями права власності в порядку спадкування на майно у тих випадках, коли спадкодавець висловив волю на приватизацію майна та помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, є сталою.
Зокрема, у постановах Верховного Суду від 09 червня 2020 року у справі № 554/8856/17 та від 11 квітня 2018 року у справі № 752/10477/15-ц викладено правовий висновок про те, що у тому разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію займаної ним квартири, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, то після збігу встановленого частиною третьою статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» строку, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати визнання за ними права власності на таку квартиру. Крім того, у разі не передання квартири (будинку) у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнання за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено за наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири наймачеві.
       Наведені норми матеріального права та обставини справи свідчать, що для приватизації квартири Положення не передбачає надання громадянином до органу приватизації договору найму житлового приміщення, така умова наявна для громадян, які проживають у гуртожитку для приватизації в ньому житлового приміщення. За життя ОСОБА_3 проживав не у гуртожитку, а у квартирі, право на приватизацію якої реалізовував у встановленому законом порядку. 
Протягом часу розгляду справи у суді першої інстанції відповідач та третя особа, як на відмову у позові посилалися лише про не надання договору найму та не заявляли і не посилалися на не надання заявником ордеру, апеляційна скарга також не містить таких доводів. Суду першої інстанції не надавалися докази повернення заяви на приватизацію квартири з підстав відсутності ордеру. Не надавалися докази відмови у приватизації квартири, та як зазначив представник апелянта у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, орган приватизації не виносив рішення про відмову спадкодавцю у приватизації квартири. 
Представник апелянта у судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримуючи подане поштою 09.03.2023 та електронною поштою 13.03.2023 клопотання про долучення доказів на доведення не надання ордеру на житло, пояснила, що під час розгляду справи відповідач не був позбавлений можливості як отримати ці докази у підвідомчому органі так і надати їх суду першої інстанції. Обґрунтованих, відповідно до процесуального закону, підстав надання їх суду апеляційної інстанції, не навела. 
Отже, колегією суддів, з урахуванням вимог статті 367 ЦПК України, відмовлено у задоволенні клопотання про долучення доказів.
Доводи апеляційної скарги про недоведеність проживання ОСОБА_3 у квартирі, відносно якої він подав заяву на приватизацію, спростовуються письмовими доказами у справи про його одноособову реєстрацію та проживання у квартирі з 17.05.1989 (а.с. 69 зв.с., а.с. 70), які надавалися уповноваженим органом на запит державного нотаріуса. Орган приватизації у листі від 09.09.2021 №444/01-09 визначав ОСОБА_3 , як основного квартиронаймача (а.с. 11). 
Доводи апелянта про те, що у випадку належним чином розпочатої процедури приватизації, позивач мала б право на завершення такої процедури, а не на визнання права власності, спростовуються вищенаведеними нормами матеріального права, з посиланням на правові позицій суду касаційної інстанції. 

Щодо суті апеляційної скарги
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).
Таким чином, за наведених обставин, доводи апеляційної скарги є такими, що висновків суду не спростовують, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду, як таке, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права - без змін.

Щодо судових витрат
Судові витрати, понесені апелянтом, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу, з підстав залишення рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись статтями 367, 374-375, 382 ЦПК України, суд,
постановив:
Апеляційну скаргу Одеської міської ради - залишити без задоволення.
Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2022 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складений 15 березня 2023 року.

Головуючий:                                                              І.В. Склярська

Судді:                                                                 Л.В. Базіль

                                                                Л.П. Воронцова