Ухвала
 
28 грудня 2022 року
 
м. Київ
 
справа № 466/1680/21
провадження № 61-6560св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - Акціонерне товариство «Українська залізниця»,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на постанову Львівського апеляційного суду від 05 травня 2022 рокуу складі колегії суддів: Савуляка Р. В.,Мікуш Ю. Р., Приколоти Т. І.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів 
 
У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Укрзалізниця») про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення різниці в заробітку.
 
Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що згідно з наказом державного територіально-галузевого об`єднання «Львівська залізниця» від 20 жовтня 2015 року № 311/0с його призначено на посаду начальника відокремленого підрозділу «Служба матеріального забезпечення» з посадовим окладом згідно штатного розпису з 20 жовтня 2015 року.
 
Наказом ПАТ «Укрзалізниця» від 16 липня 2018 року № 1420/ос позивача звільнено з посади за одноразове порушення своїх посадових обов`язків, на підставі пункту 1 статті 41 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).
 
Постановою Львівського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року частково задоволено його позов до АТ «Укрзалізниця». Визнано незаконним та скасовано наказ АТ «Українська залізниця» від 16 липня 201 року № 1420/0с про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника служби матеріально-технічного забезпечення регіональної філії «Львівська залізниця» згідно з пунктом 1 статті 41 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника служби матеріально-технічного забезпечення регіональної філії «Львівська залізниця» з 16 липня 2018 року. Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в розмірі 454 552,68 грн з вирахуванням податків зборів та інших платежів.
 
Наказом АТ «Укрзалізниця» від 22 вересня 2020 року № 1924/ос «Про поновлення на роботі за рішенням суду» скасовано наказ від 16 липня 2018 року № 1420/0с «Про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника служби матеріально-технічного забезпечення регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця», зобов`язано регіональну філію «Львівська залізниця» здійснити виплати ОСОБА_1 відповідно до постанови Львівського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року.
 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 06 жовтня 2020 року задоволено позов ОСОБА_1 . Стягнуто з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з зв`язку з невиконанням судового рішення про поновлення на роботі у розмірі 343 085,94 грн.
 
У той же час, згідно з повідомлення начальнику служби матеріально-технічного забезпечення регіональної філії АТ «Укзалізниця» Сенишину І. А. від 22 вересня 2020 року № 608, посада, на якій його поновлено на підставі постанови Львівського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року, скорочена відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України та запропоновано переведення на одну із вакантних посад. 
 
Згідно з повідомленням про зміну істотних умов праці від 22 вересня 2020 року № 609 ОСОБА_1 , повідомлено про зміну істотних умов праці, зокрема: встановлення іншого посадового окладу у межах, визначених Положенням про оплату праці працівників АТ «Укрзалізниця» - 5 405,00 грн; встановлення неповного робочого дня тижня з неробочим днем у понеділок; режим неповного робочого часу, що здійснюватиметься у режимі неповного робочого дня протягом чотирьох годин з 08 год 00 хв до 12 год 00 хв з оплатою праці пропорційно відпрацьованому часу.
 
Наказом АТ «Укрзалізниця» від 03 грудня 2020 року № 2498/0с «З особового складу» запроваджено для ОСОБА_1 режим неповного робочого часу, що здійснюється у режимі неповного робочого дня протягом чотирьох годин з 08 год 00 хв до 12 год 00 хв та у режимі неповного робочого тижня з неробочим днем у понеділок з оплатою праці пропорційно відпрацьованому часу та встановлено інших посадовий (місячний) оклад у межах, визначених у Положенні про оплату праці працівників АТ «Укрзалізниця» у розмірі 5 405,00 грн.
 
Позивач вважав, що наказ АТ «Укрзалізниця» від 03 грудня 2020 року № 2498/0с  «З особового складу» є незаконним, оскільки не було змін в організації виробництва і праці на підприємстві. Сама по собі зміна організаційної структури апарату управління регіональної філії АТ «Укрзалізниця», зокрема, скорочення посади, яку він займав в АТ «Укрзалізниця», не є змінами в організації виробництва і праці, і як наслідок, не є підставою для зміни істотних умов праці.
 
З урахуванням зазначених обставин та уточнених вимог від 20 квітня 2021 року позивач просив: визнати незаконним та скасувати наказ АТ «Укрзалізниця» від 03 грудня 2020 року № 2498/ос «З особового складу». Зобов`язати АТ «Укрзалізниця»  відновити умови праці ОСОБА_1 , які існували до видання наказу АТ «Укрзалізниця» від 03 грудня 2020 року № 2498/ос «З особового складу». Стягнуто з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 різницю у заробітку за час виконання ним нижчеоплачуваної роботи у розмірі 85 632,28 грн.
 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 26 серпня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Постановою Львівського апеляційного суду від 05 травня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 26 серпня 2021 року скасовано. Ухвалено нове судове рішення, яким позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ АТ «Укрзалізниця» від 03 грудня 2020 року № 2498/ос «З особового складу». Зобов`язано АТ «Укрзалізниця» відновити умови праці ОСОБА_1 , які існували до видання наказу АТ «Укрзалізниця» від 03 грудня 2020 року № 2498/ос «З особового складу». Стягнуто з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 різницю у заробітку за час виконання ним нижчеоплачуваної роботи в сумі 85 632,28 грн.
 
Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи
 
14 липня 2022 року АТ «Укрзалізниця» із застосуванням засобів поштового зв`язку подало касаційну скаргу на постанову Львівського апеляційного суду від 05 травня 2022 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
У касаційній скарзі, як на підставу касаційного оскарження, заявник посилається на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права, зокрема неврахування правових висновків, висловлених у постановах Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 345/502/21, від 17 червня 2021 року у справі № 344/5712/17, від 28 березня 2019 року у справі № 755/3495/16-ц.
 
Крім того, зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування положень частини четвертої статті 32 та частини другої статті 235 КЗпП України у подібних правовідносинах.
 
У серпні 2022 року ОСОБА_1 із застосуванням засобів поштового зв`язку подав до Верховного Суду відзив, в якому просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 15 липня 2022 року касаційну скаргу АТ «Укрзалізниця» передано на розгляд судді-доповідачу Гулейкову І. Ю. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 25 липня 2022 року поновлено АТ «Українська залізниця» строк на касаційне оскарження постанови Львівського апеляційного суду від 05 травня 2022 року; відкрито касаційне провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 3 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України); витребувано з Шевченківського районного суду м. Львова матеріали цивільної справи № 466/1680/21; надано учасникам справи строк на подання відзивів на касаційну скаргу. 
 
У серпні 2022 року матеріали справи № 466/1680/21 надійшли до Верховного Суду.
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.
 
Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України, у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду.
 
УХВАЛИВ:
 
Справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення різниці в заробітку, за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на постанову Львівського апеляційного суду від 05 травня 2022 року призначити до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на 18 січня 2023 року.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                І. Ю. Гулейков

                                                                                                                           С. О. Погрібний

         О. В. Ступак