ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

28 березня 2023 року 	м. Дніпро	справа № 280/1245/22	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Прокопчук Т.С. (доповідач),
                               суддів:  Шлай А.В., Кругового О.О.,     
    розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу   Управління Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в Запорізькій області
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 02 вересня 2022 року (головуючий суддя: Сіпака А.В.) по адміністративній справі № 280/1245/22, розглянутої у спрощеному провадженні
за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в Запорізькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, 

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 24.01.2022 року звернувся до суду із позовом до відповідача Управління Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в Запорізькій області (далі – Управління Держспецзв`язку в Запорізькій області), в якому, з урахуванням уточнень, просить 
визнати протиправною бездіяльність Управління Держспецзв`язку в Запорізькій області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні соціальної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 19.11.2015 року по 31.12.2021 року, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, встановленого на день виключення зі списків особового складу Управління Держспецзв`язку в Запорізькій області - 31.12. 2021 року, з урахуванням вимог п. 8 глави 10 розділу III Інструкції про грошове забезпечення та компенсаційні виплати військовослужбовцям Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України(далі- Держспецзв`язку);
зобов`язати Управління Держспецзв`язку в Запорізькій області нарахувати і виплатити ОСОБА_1 зазначену грошову компенсацію за невикористані дні відпустки як учаснику бойових дій за період з 19.11.2015 року по 31.12.2021 року, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, встановленого на день виключення зі списків особового складу Управління Держспецзв`язку в Запорізькій області - 31.12.2021 року, з урахуванням вимог п.8 глави 10 розділу III Інструкції про грошове забезпечення та компенсаційні виплати військовослужбовцям Держспецзв`язку;  
стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені з дня звільнення - 01.01.2022 року по день прийняття рішення судом.
Позовні вимоги обґрунтовано порушенням його прав та законних інтересів при звільненні з військової служби.
У відзиві на позов відповідач зазначає про безпідставність заявлених позивачем вимог, в зв`язку з чим просить у їх задоволенні відмовити.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 02.09.2022 року  позов задоволено , визнана протиправною бездіяльність та зобов`язано Управління Держспецзв`язку в Запорізькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 19.11.2015 року  по 31.12.2021 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 31.12.2021 року. На користь позивача за рахунок відповідача стягнутий середній заробіток за час затримки розрахунку з 01.01.2022 року по 31.08.2022 року включно.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення скасувати з підстав порушення норм матеріального права, та відмовити в задоволенні позову.  
Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надійшов.
Перевірка рішення суду судом апеляційної інстанції здійснюється в межах доводів апеляційної скарги відповідача, як це передбачено  ст.308 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, а також правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга відповідача   підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , відповідно до  посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_1 , виданим ГУ Національної гвардії України від 13.05.2015 року, з зазначеного часу має статус учасника бойових дій.
Позивач з 19.11.2015 року по 31.12.2021 року проходив службу за контрактом в Держспецзв`язку на різних посадах,   згідно наказу начальника Управління Держспецзв`язку в Запорізькій області від 02.12.2021 року № 75-ОС з 31.12.2021року звільнений зі служби у запас Збройних Сил України у зв`язку із закінченням строку контракту за пп.«а» п. 2 ч.5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», виключений зі списків особового складу Управління Держспецзв`язку в Запорізькій області, та усіх видів забезпечення.
Оскільки при звільненні зі служби відповідачем не виплачено позивачу грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій з 19.11.2015 року  по 31.12.2021 року, позивач звернувся до суду із позовом за захистом своїх прав. 
Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 за результатами розгляду зразкової справи №620/4218/18, що врахована судом першої інстанції згідно ч.5 ст.242 КАС  України при розгляді справи, встановлено наступне.
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України від 25.03.1992 року №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу»  (далі  Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Згідно із п. 12  ст. 12 Закону України від 22.10. 1993 року № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»(з наступними змінами, далі Закон № 3551-ХІІ)  учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
Статтею 4 Закону України від 05.11.1996 року №504/96-ВР «Про відпустки» (далі  Закон №504/96-ВР) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (ст.6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (ст.7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (ст. 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.
Відповідно до  ст.16-2 Закону №504/96-ВР  ,зокрема, учасникам бойових дій, статус яких визначений Законом № 3551-XII, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
Згідно з п. 8  ст. 10-1 Закону України від 20.12. 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (з наступними змінами, далі Закон № 2011-ХІІ)  військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону №504/96-ВР, інші додаткові відпустки надаються   на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.
У разі, якщо Законом №504/96-ВР  або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.
  Абзацом 3 п.14  ст. 10-1 Закону № 2011-ХІІ  передбачено, що у рік звільнення зазначених в абз.1,2 цього пункту військовослужбовців зі служби, у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Відповідно до п.17  ст. 10-1 Закону № 2011-ХІІ  в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені ч.1,6 та12 цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених ч.1 цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.
Згідно з п.18  ст.10-1 Закону № 2011-ХІІ  в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин зі збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.
Відповідно до п. 19 ст. 10-1 Закону 2011-ХІІ надання військовослужбовцям у періоди, передбачені п.17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду,  тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.
При цьому визначення поняття особливого періоду наведене у  законах України від 21.10.1993 року № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»  та  від 06.12.1991 року № 1932-XII «Про оборону України»  (далі  Закони № 3543-XII  та  № 1932-XII  відповідно).
За визначенням  ст.1 Закону № 3543-XII  особливий період  це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
  Стаття 1 Закону № 1932-XII  визначає особливий період, як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Крім того, в  ст.1 Закону № 3543-XII  надано визначення мобілізації та демобілізації. Мобілізація-  комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту  на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; демобілізація  комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту  на організацію і штати мирного часу.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски. Однак  Законом №2011-XII  не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.
Водночас у разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.
Отже, припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток  (відповідно до п.19 ст. 10-1 Закону 2011-ХІІ у періоди, передбачені п.17 і 18 цієї статті) є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо. Між тим, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується п.12  ст. 12 Закону №3551-XII , п. 8 ст. 10-1 Закону   № 2011-ХІІ, ст. 16-2 Закону №504/96-ВР.
Крім того, відповідно до п. 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого  наказом Міністра оборони України від 07.06. 2018 року № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06. 2018 року за №745/32197 (далі  Наказ № 260) у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини, та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки, або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
  Отже, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої  ст.16-2 Закону № 504/96-ВР  та п. 12 ч.1  ст.12 Закону № 3551-ХІІ.
Крім того, відповідно до п.5 глави 3 розділу IV «Виплата грошового забезпечення» Інструкції про грошове забезпечення та компенсаційні виплати військовослужбовцям Держспецзв`язку, затвердженої Наказом Адміністрації Держспецзв`язку за №151 від 13.03.2018 року (із змінами від 19.10.2018 року Наказ №619), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.04. 2018 року за № 404/31856 (далі Інструкція №151), у рік звільнення військовослужбовців з військової служби у разі невикористання ними щорічних (основної та додаткової) відпусток, на які вони мають право на день звільнення, та додаткових відпусток військовослужбовцям, які мають дітей, їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні цих відпусток.
Кількість невикористаних днів відпустки, за які проводиться грошова компенсація, а також кількість днів, за які необхідно здійснити відрахування, зазначається у наказі про виключення військовослужбовця зі списків особового складу Держспецзв`язку.
Грошова компенсація та відрахування проводяться виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, встановленого на день виключення військовослужбовця зі списків особового складу Держспецзв`язку, з урахуванням вимог пункту 8 глави 10 розділу ІІІ цієї Інструкції. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру місячного грошового забезпечення на кількість календарних днів у місяці виключення зі списків.
Здійснивши аналіз чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби Держспецзв`язку, їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої ст.16-2  Закону № 504/96-ВР   та п.12 ч.1ст.12 Закону № 3551-ХІІ , що спростовує посилання відповідача на те, що Інструкцією №151 не передбачено виплату грошової компенсації у разі невикористання додаткової відпустки учасниками бойових дій. 
З огляду на зазначене суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що при звільненні ОСОБА_1 зі служби з Управління Держспецзв`язку в Запорізькій області,  він  мав право на отримання грошової компенсації за невикористану ним з 19.11.2015 року по 31.12.2021 року додаткову відпустку як учасник бойових дій, передбачену п. 12 ч.1  ст. 12 Закону № 3551-ХІІ, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині позову судом задоволені правомірно.
Разом з тим, оскільки відповідачем не здійснено нарахування грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій у період 19.11.2015 року по 31.12.2021 року, та виплата зазначеної суми грошової компенсації, позов в частині стягнення за рахунок відповідача середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні в частині нарахування компенсації за невикористану відпустку - є передчасним та задоволенню не підлягає.
Оскільки судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального права, це є підставою для скасування судового рішення в частині задоволення позову щодо стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку , та відмови в  задоволенні позову в цій частині.
 Керуючись ст. 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  Управління Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в Запорізькій області   -   задовольнити частково. 
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 02 вересня 2022 року   по адміністративній справі № 280/1245/22 скасувати та винести постанову.
Позовні вимоги   ОСОБА_1 – задовольнити частково.
В задоволенні позову в частині стягнення з Управління Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виплати  грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки  при звільненні з військової служби за період з 19.11.2015 року  по 31.12.2021 року – відмовити. 
В іншій частині рішення  Запорізького окружного адміністративного суду від 02 вересня 2022 року  по адміністративній справі № 280/1245/22 - залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття, касаційному  оскарженню не підлягає у відповідності до ч.5 ст.328 КАС України.    

Головуючий - суддя                                                                      Т.С. Прокопчук 

                               суддя                                                                      А.В. Шлай 

                               суддя                                                                      О.О. Круговий