ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1094/23 Справа № 195/5/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кондус Л. А. Суддя у 2-й інстанції - Новікова  Г. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2023 року                                                
Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:
                                        головуючого судді: Новікової Г.В.
суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,
за участю секретаря Панасенко С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  – адвоката Луньова С.М. на рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2022 року (ухвалене під головуванням судді Кондус Л.А.) у справі №195/5/21 за позовом  ОСОБА_1 до Приватного підприємства “Агрофірма “Борисфен” про визнання договору оренди земельної ділянки не укладеним та витребування з чужого володіння (користування) ,- 
В С Т А Н О В И В:

В січні 2021 року ОСОБА_1 через свого представника звернулася до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування посилалася на те, що вона є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва: площею 5,05га, кадастровий номер 1225482500-01-002-1051 яка розташована на території Вищетарасівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області.
03 квітня 2013 року між нею та ПП «Агрофірма «Борисфен» укладено договір оренди землі строком на 49 років, починаючи з дати його реєстрації, до 31.12.2062 року. Згідно договору позивач надала відповідачу в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення для товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 5,05 га, яка розташована на території Вищетарасівської сільської ради Томаківського району. На момент укладення договору нормативно-грошова оцінка земельної ділянки складала 108 338 грн. Вищевказаний договір відповідач зареєстрував значно пізніше, а саме 04.08.2017 року. На момент державної реєстрації значно змінилася нормативно-грошова оцінка належної їй земельної ділянки, а отже змінився і розмір орендної плати за земельну ділянку.
 Зазначений договір оренди земельної ділянки було укладено ще під час дії попереднього договору оренди земельної ділянки, який діяв до 31.12.2016 року. Про існування даного договору позивачці стало відомо вже після закінчення його дії. 
Під час укладання договору оренди землі та його державної реєстрації між сторонами не було підписано відповідний акт приймання передачі земельної ділянки.
Вважає що відповідач незаконно заволодів та користується земельною ділянкою, яка належить позивачці, так як договір оренди земельної ділянки фактично не укладений. 
Просила визнати зазначений договір не укладеним та зобов`язати відповідача повернути земельну ділянку з незаконного володіння.
Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2022 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
    В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Вважає,що судом першої інстанції не прийнято до уваги ту обставину, що текст пункту 39 наявного у ОСОБА_1 примірника договору оренди від 03.04.2013 року відрізняється з таким же пунктом примірника відповідача і який пройшов реєстрацію. А саме наявний у ОСОБА_1 примірник договору містить наступний текст: »Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається. Перехід права власності на земельну ділянку до другої особи не є підставою зміни умов або розірвання договору.»
Натомість примірник відповідача містить такий текст: «Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається. Умови розірвання договору в односторонньому
порядку є _______. Перехід права власності на земельну ділянку до другої особи,а також реорганізація юридичної особи –орендаря є підставою зміни умов або розірвання договору»
Також в примірнику ОСОБА_1 надрукований текст: »Невід`ємними частинами договору є: проект відведення земельної ділянки у випадку передбаченому законом;
Угода щодо умов сплати орендної плати в натуральній формі,яка оформлюється щорічно до початку чергового року дії договору оренди» має необумовлені з нею викрислення.
Натомість такий самий розділ в примірнику,який подано на реєстрацію не містить таких викрислень. Все це вказує на те,що оскаржуваний договір оренди землі має істотні розбіжності щодо його змісту у порівнянні з примірником такого договору ,який зберігається у позивача, що є підставою для визнання спірного договору неукладеним.
Судом першої інстанції не враховано,що оспорюваний договір оренди від 03.04.2013 року, який зареєстрований 04.08.2017 року був підписаний сторонами під час дії попереднього договору оренди землі від 30.11.2006 року щодо вказаної земельної ділянки, строк дії якого закінчувався 14.02.2017 року. Про існування договору оренди землі від 30.11.2006 року ОСОБА_1 стало відомо лише в середині 2018 року,оскільки вона його не підписувала.Таким чином укладення оскаржуваного договору під час дії іншого договору свідчить про неузгодженість істотних мов договорів оренди і є окремою підставою для визнання спірного договору неукладеним.
За спірним договором не виготовлявся акт прийому-передачі земельної ділянки, той акт,що є у відповідача позивачкою не підписувався,що підтвердив експерт.
На момент укладання спірного договору нормативно-грошова оцінка землі суттєво менша ніж на момент його реєстрації 04.08.2017 року,що також є підставою для визнання договору неукладеним.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
   В судове засідання з`явився представник Приватного підприємства “Агрофірма “Борисфен” –Папуга О.В. . Колесова Г. М. та її представник в судове засідання не з`явилися,про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать повідомлення на електронну пошта та смс-повідомлення (а.с 239,240). 
Згідно із п. 2 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи.
Крім того, відповідно до ч.13 ст.128 ЦПК України за наявності відповідної письмової заяви учасника справи, який не має офіційної електронної адреси, та технічної можливості, повідомлення про призначення справи до розгляду та про дату, час і місце проведення судового засідання чи проведення відповідної процесуальної дії може здійснюватися судом з використанням засобів мобільного зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, шляхом надсилання такому учаснику справи текстових повідомлень із зазначенням веб-адреси відповідної ухвали в Єдиному державному реєстрі судових рішень, в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату,час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність осіб, які не з`явилися до суду, оскільки вони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи і від них не надійшло письмове клопотання про відкладення розгляду справи із зазначенням поважності причин.
Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній  доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
   Судом  першої інстанції встановлено,що ОСОБА_1  є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва: площею 5,05га, кадастровий номер 1225482500-01-002-1051, яка розташована на території Вищетарасівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області, що підтверджється Державним актом на право приватної власності на землю серія Р2 №167341 від 03 червня 2003 року та витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-1205083992017.
03 квітня 2013 року     ОСОБА_1 уклала договір оренди  земельної ділянки загальною площею 5,05 га строком на 49  років . 04.08.2017 року договір зареєстровано приватним нотаріусом Томаківського районного нотаріального округу Корнієнко Ю.В. номер запису про інше речове право 21732217 року .
Актом приймання-передачі земельної ділянки по договору оренди від 03 квітня 2013 року підтверджено передачу та прийом земельної ділянки,яка є предметом договору.
  За видатковим касовим ордером від 03 квітня 2013 року    ОСОБА_1  виплачена орендна плата згідно договору за 2013, 2014 роки в сумі 5525,24 грн.  За видатковим касовим ордером від 02 квітня 2013 року    ОСОБА_1  виплачена орендна плата згідно договору за 2015, 2016 роки в сумі 5525,24 грн. 
   Як вбачається з висновку експерта №4-190 від 10.05.2018 року, проведеного за клопотанням представника позивача, згідно п.1 якого встановлено: « Підписи в графі «Орендодавець»: напроти прізвища ОСОБА_1 на лицьовій стороні 3-го аркушу договору оренди землі від 03.04.2013 року виконаний ОСОБА_1 .» Підпис в графі:Земельну ділянку передав:Орендодавець в акті приймання передачі земельної ділянки по договору оренди виконаний не ОСОБА_1 та представником ПП «Агрофірма «Борисфен». 
Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним – не виникли. 
Частиною ж другою статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. За частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» ( у редакції, чинній на дату, зазначену в спірних договорах) договір оренди землі укладається в письмовій формі, а за статтею 18 цього Закону договір оренди набирає чинності після його державної реєстрації.
Підпис є обов`язковим реквізитом правочину (договору оренди), вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю і фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Відсутність підпису на договорі оренди свідчить про його неукладення.
 Судом першої інстанції встановлено, що договір оренди земельної ділянки підписано ОСОБА_1 . Що договір підписано саме ОСОБА_1 підтверджено висновком експерта від 10.05.2018 року. Таким чином позивач виявила свою волю до вчинення правочину,що свідчить про те, що договір є укладеним. 
За таких обставин суд першої інстанції правильно виходив із того,що підстав для визнання договору неукладеним не встановлено. Обставини, на які посилається позивач, не є доказом того,що договір оренди земельної ділянки є неукладеним.
З інших підстав договір не оспорювався.
  В апеляційні скарзі представник позивача посилається на те, що текст пункту 39 наявного у ОСОБА_1 примірника договору оренди від 03.04.2013 року відрізняється за текстом з таким же пунктом примірника відповідача і який пройшов реєстрацію, оскаржуваний договір оренди землі має істотні розбіжності щодо його змісту у порівнянні з примірником такого договору , який зберігається у позивача,та укладення оскаржуваного договору під час дії іншого договору свідчить про неузгодженість істотних мов договору оренди і є підставою для визнання спірного договору неукладеним. Проте зазначені обставини не впливають на правильність висновку про те, що договір підписаний обома сторонами за їх волевиявленням, а тому є укладеним.
Доводи про те, що за спірним договором позивачкою не підписувався акт прийому-передачі земельної ділянки, та що на момент укладання спірного договору нормативно-грошова оцінка землі суттєво менша ніж на момент його реєстрації 04.08.2017 року, не можуть бути прийнятими до уваги,оскільки також не є підставою для визнання договору неукладеним.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення немає.
З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, підстав для відшкодування, зміни або перерозподілу судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України не має.

Керуючись ст. ст.368, 375, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  – адвоката Луньова С.М. залишити без задоволення.
Рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2022 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 березня 2023 року.

Судді: