Ухвала
Іменем України 
16 січня2023 року
м. Київ
 
провадження № 51- 4181 ск 22
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                                  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 7 грудня 2020 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 18 листопада 2022 року.
Суть питання та встановлені судом обставини
Захисник ОСОБА_4 звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій просить вирок Приморського районного суду м. Одеси від 7 грудня 2020 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 18 листопада 2022 року в частині засудження ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 296 та ч. 2 ст. 121 КК України скасувати, а в частині цивільного позову - змінити. Визнати ОСОБА_5 невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 4 ст. 296 КК України, а  кримінальне провадження в цій частині закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. А також просить перекваліфікувати дії його підзахисного з ч. 2 ст. 121 на ч. 1 ст. 119 КК України та призначити покарання в межах санкції цієї статті. Крім того, зменшити розмір суми, яка підлягає стягненню з ОСОБА_5 у рахунок відшкодування шкоди на користь потерпілого ОСОБА_6 до 100000 грн.
Мотиви Суду
Статтею 427 КПК України встановлено вимоги, яким повинна відповідати касаційна скарга. Зокрема, відповідно до п. п.  4, 5 ч. 2 ст. 427 КПК України у касаційній скарзі зазначається: обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення; вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції.
При цьому відповідно до ст. 438 КПК України підставами для зміни або скасування судових рішень судом касаційної інстанції є: істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. При вирішенні питання про наявність зазначених підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Посилаючись на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна вказати конкретні порушення закону, що є підставою для їх зміни чи скасування, а також належним чином обґрунтувати свої доводи. Кожна із зазначених підстав скасування чи зміни судових рішень є самостійною та потребує зазначення доводів із їх належним обґрунтуванням.
Так, коли сторона вимагає скасування або зміни судового рішення, посилаючись на порушення, допущене під час кримінального провадження, вона має обґрунтувати не лише наявність такого порушення, але й надати доводи тому, що воно істотно позначилося на можливостях сторони відстоювати свою позицію у справі і не було виправлено в ході кримінального провадження. Для цього сторона має продемонструвати, що вона під час кримінального провадження вжила заходів у межах процесуальних можливостей, наданих їй кримінальним процесуальним законодавством, для виправлення ситуації, що склалася внаслідок стверджуваного порушення. Крім того, коли сторона вимагає скасування судових рішень, вона має вказати, яким чином таке скасування дозволить виправити порушення, на яке вона посилається.
Захисник ОСОБА_4 у своїй касаційній скарзі, обґрунтовуючи незаконність постановлених відносно ОСОБА_5 вироку Приморського районного суду м. Одеси від 7 грудня 2020 року та ухвали Одеського апеляційного суду від 18 листопада 2022 року, переважно наводить доводи, які стосуються неповноти розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам провадження, не погоджується з оцінкою доказів, що з огляду на вимоги як ст. 438, так і ст. 433 КПК України, не є предметом розгляду суду касаційної інстанції.
Висловлюючи вимогу про визнання касаційним судом ОСОБА_5 невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 4 ст. 296 КК України та закриття кримінального провадження в цій частині на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, захисник  ОСОБА_4 не враховує, що в силу приписів ст.433 КПК України, суд касаційної інстанції не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржених судових рішеннях.
Крім того, ст. 436 КПК України чітко передбачено повноваження суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги. Проте, вимога захисника про одночасне скасування та зміну судових рішень не узгоджується з неведеною нормою закону.
Відповідно до ст. 429 КПК України суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених статтею 427 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки касаційної скарги і встановлюється строк, необхідний для їх усунення, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.
Ураховуючи викладене, керуючись ст. 429 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне залишити скаргу захисника без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
З цих підстав Суд постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків - п`ятнадцять днів із дня отримання копії цієї ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

 
ОСОБА_1                                          ОСОБА_2                                                 ОСОБА_3