ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2023 року	Львів	Справа № 380/7727/22 пров. № А/857/16102/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
судді-доповідача -	Шевчук С. М.	
суддів -	Кухтея Р. В.	
 	Носа С. П.	
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові    апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення  Львівського окружного адміністративного суду  від 27 вересня 2022 року  у справі № 380/7727/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області   про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 

місце ухвалення судового рішення  	м.Львів	
Розгляд справи здійснено за правилами	спрощеного позовного провадження	
суддя у І інстанції	Потабенко В.А.	
дата складання повного тексту рішення	27.09.2022	

ВСТАНОВИВ:
        І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
ОСОБА_1 (далі   по тексту постанови іменована- позивач) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області (далі   по тексту ГУ ПФУ у Дніпропетровській області іменовано - відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі   по тексту постанови ГУ ПФУ у Львівській області, іменовано - відповідач 2), (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог) про:
- визнання протиправною відмови Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити переведення  позивача з пенсії по інвалідності на пенсію державного службовця по інвалідності;
- визнання протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області про відмову позивачу у перерахунку пенсії від 31.01.2022 №13450016449;
- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити та здійснити нарахування та виплату  позивачу з 27.01.2022 пенсію державного службовця по інвалідності відповідно до  ст.37 Закону України від 16.12.1993 «Про державну службу»  у розмірі 60 відсотків від заробітку, зазначеного в довідках Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 24.01.2022 №31-вх-6028, від 24.01.2022 №31-вих-6029.
Рішенням  Львівського окружного адміністративного суду  від 27 вересня 2022 року  у справі № 380/7727/22 у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач  звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позов задовольнити  повністю. В обґрунтування апеляційної скарги  вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
На підтвердження доводів апеляційної скарги  вказує, що отримує пенсію по інвалідності з грудня 2021 року та станом на 01.05.2016 має стаж  державної служби понад 20 років. Також вказує,  пунктами 10 та 12 Прикінцевих положень Закону №889 у становлено, що право на призначення пенсії державним службовцям визначається відповідно до  ст. 37 Закону №3723. Зокрема, державні службовці, які на день набрання чинності  Законом №899    мали не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею №3723 та актами Кабінету Міністрів України, незалежно від факту роботи на державній службі станом на 01.05.2016 мають право на призначення пенсії відповідно до  ст. 37 Закону №3723. Окрім того, позивач категорично не погоджується з висновками суду першої інстанції та доводами відповідача з приводу можливості призначення їй пенсії  лише при досягненні 60 річного віку, позаяк  позивач належить до  категорії осіб, визначених ч. 9 ст. 37 Закону №3723- ХІІ, згідно якої   особам з числа інвалідів І та ІІ груп незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, якщо вони безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії  працювали на зазначених посадах.  
Відповідач   подав відзив  на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, з мотивів аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні. 
Позивач в свою чергу подала відповідь на відзив, у якому просила урахувати п. 23 постанови ВС від 15.12.2020 року №560/2398/19 та постанову ВП ВС від 13.02.2019року у справі № 822/524/18.
Про розгляд апеляційної  скарги сторони повідомлені шляхом надіслання ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду  на відповідні поштові / електронні адреси відповідача та позивача, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. 
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Ухвалюючи судове рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що  у позивача відсутні правові підстави для переведення її з пенсії по інвалідності, призначеної їй відповідно до  Закону № 1058-IV, на пенсію державного службовця по інвалідності ІІ групи відповідно до  Закону № 3723-XII, позаяк на момент встановлення групи інвалідності (грудень 2021 року) позивачка не займала ні посади державного службовця відповідної категорії, ні посади службовця органів місцевого самоврядування. З посади начальника відділу державного реєстру виборців Галицької районної адміністрації  позивач звільнена за згодою 04.12.2009 року, отож визнання  позивача інвалідом II групи відбулося не в період перебування на державній службі на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Крім цього, суд урахував, що безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії позивач не працювала на зазначених посадах, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що   ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на обліку, як непрацюючий пенсіонер, особа з інвалідністю 2 групи внаслідок загального захворювання та отримує пенсію по інвалідності з 09.12.2021.
Пенсію по інвалідності позивачу призначено у грудні 2021 року.
27.01.2022 позивач звернулася до ГУ ПФУ у Львівській області із заявою про перехід на пенсію за іншим Законом.
До заяви про перерахунок пенсії позивач долучила, зокрема, довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця ( посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) від 24.01.2022 №31-вих-6029 та довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менше як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби від 24.01.2022 №31-вих-6028, виданих Галицькою районною адміністрацією Львівської міської ради.
Відповідно до принципу екстериторіального розподілу єдиної черги завдань, заява позивача розглядалась ГУ ПФУ у Дніпропетровській області.
Рішенням ГУ ПФУ у Дніпропетровській області від 31.01.2022 №134650016449 відмовлено у перерахунку пенсії у зв`язку з переходом на пенсію за віком відповідно до  Закону України «Про державну службу»  ОСОБА_1 . 
Обґрунтовуючи таку відмову  відповідач 1 зазначив, що згідно з п. 3  Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про державну службу» №889 від 10.12.2015, який набрав чинності з 01.05.2016,  Закон України «Про державну службу» №3723  втратив чинність, крім ст.  37. Пунктами 10 та 12 Прикінцевих положень Закону №889 право на призначення пенсії державним службовцям призначається відповідно до  ст. 37 Закону № 3723. Державні службовці, які на день набрання чинності  Законом №889, тобто на 01.05.2016) обіймали посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених  ст. 25 Закону №3723  та актами Кабінету Міністрів України, також особи, які на день набрання чинності  Законом №889  мали не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 37 №3723 та актами Кабінету Міністрів України, незалежно від факту роботи на державній службі станом на 01.05.2016 мають право на призначення пенсії відповідно до  ст. 37 Закону №3723. Мають право на одержання пенсії, зокрема, жінки, які досягли пенсійного віку відповідно до  ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Згідно наданих документів на дату звернення ОСОБА_1 виповнилось 58 років, отже права на призначення пенсії відповідно до  Закону України «Про державну службу»  відсутнє.
Не погоджуючись з вказаною відмовою позивач звернулася з даним позовом до суду.
При вирішенні даної справи, судом апеляційної інстанції додатково установлено, що позивач належить до категорії державних службовців, які на день набрання чинності  Законом №899    мали не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею №3723 та актами Кабінету Міністрів України, що не заперечується сторонами.
З  посади, яка належить до посад державної служби, а зокрема начальника відділу державного реєстру виборців Галицької районної адміністрації  позивач звільнена за згодою 04.12.2009 року.  
В подальшому з 07.12.2009року  по 13.08.2010 року позивач працювала  у Львівській філії ДП «Нафтогазмереж»  на посаді, яка не відноситься до посад державного службовця відповідної категорії та посад службовця органів місцевого самоврядування.
У період з 14.09.2010 року по 22.10.2010 року позивач перебувала  на обліку у Львівському міському центрі зайнятості. 
З 08.07.2019 року по 16.03.2021 року позивач працювала на посаді радника з юридичних питань ТзОВ «Фірма «Техніка  монтажу».

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.
Частиною другою  статті 19 Конституції України  встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Відповідно до    статті 46 Конституції України  громадяни    мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Згідно зі    статтею 22 Конституції України  права і свободи людини і громадянина, закріплені цією    Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав. 
Відповідно до статті 90  Закону № 889-VІІІ, який набрав чинності з 01.05.2016, встановлено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до  Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Пунктом 2 розд.  ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про державну службу"  визнано таким, що втратили чинність, зокрема  Закон України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, крім ст. 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
Відповідно до п.п. 10 та 12 розд.  ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII:
- державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених  статтею 25 Закону України "Про державну службу"  та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до  статті 37 Закону України "Про державну службу"  у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців (п. 10);
- для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених  статтею 25 Закону України "Про державну службу"  та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до  статті 37 Закону України "Про державну службу"  у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців (п. 12).
Згідно зі  ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ  на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого  статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої  статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Тобто, за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до  ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 04.04.2018 року №822/254/18, від 15.12.2020 року у справі № 560/2398/19, від 18 березня 2021 року у справі № 500/5183/17.
Статтею 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, крім права на пенсію державних службовців, також визначено право особи на пенсію по інвалідності за нормами цього  Закону, і такі положення є чинними.
Частиною 9  ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-XII  визначено, що пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених частиною 1 цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до  Закону № 1058-IV:
-  особам, визнаним інвалідами І або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років,
- особам з числа інвалідів І або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. 
Відтак, пенсія по інвалідності відповідно цього  Закону, призначається незалежно від причини інвалідності, а приведені норми  законодавства не пов`язують нарахування пенсії по інвалідності з такою умовою, як досягнення особою певного віку.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 (справа №822/524/18). 
Якщо інваліду I або II групи було встановлено III групу інвалідності, то в разі наступного визнання його інвалідом I або II групи право на отримання раніше призначеної пенсії на умовах, передбачених цим Законом, поновлюється з дня встановлення I або II групи інвалідності за умови, якщо після припинення виплати пенсії минуло не більше п`яти років. У такому самому порядку визначається право на отримання пенсії по інвалідності на умовах, передбачених цим Законом, особам, яким така пенсія не була призначена у зв`язку з продовженням перебування зазначених осіб на державній службі (частина 12  статті 37 Закону № 3723-XII.
Отож, призначення пенсії по інвалідності згідно частиною 9  ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-XII  не залежить від віку такої особи, а необхідними умовами для призначення такої пенсії є  наявний страховий стаж, встановлений для призначення пенсії по інвалідності відповідно до  Закону № 1058-IV та  віднесення такої особи до однієї із наступних категорій осіб: 
1)          особа є такою, що визнана інвалідом І або II групи у період перебування на державній службі і має стаж державної служби не менше 10 років;
2)          особа є такою, що визнана інвалідом І або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, і має стаж державної служби не менше 10 років, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вона працювала на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. 
З матеріалів справи слідує, що   позивач є особою, якій встановлена інвалідність ІІ групи, має необхідний страховий стаж, встановлений для призначення пенсії по інвалідності відповідно до  Закону № 1058-IV та має  необхідний стаж державної служби,  проте:
- у період перебування  позивачана державній службі їй не було установлено вказаної інвалідності;
- безпосередньо перед зверненням за призначенням  пенсії  по інвалідності, як державному службовцю  позивач не  працювала на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, позаяк після звільнення із державної служби позивач працювала на інших посадах, які не відносяться до посад державної служби.
Вказане, в свою чергу виключає призначення позивачу пенсії по інвалідності, як державному службовцю за приведеними підставами.
Окрім того колегією суддів установлено, що станом на дату звернення позивача із заявою про переведення її на пенсію державного службовця  за віком (27.01.2022 року) позивачу виповнилося 58 років, що  виключає її право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» до досягнення позивачкою віку 60 років. 
Відтак, право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» позивач набуде при досягненні нею віку 60 років.
Відносно ж доводів апеляційної скарги, які стосуються не урахування судом першої інстанції висновків суду, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у зразковій справі №822/524/18 та у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 02.04.2019 справа №687/545/17, від 15.12.2020 року №560/2398/19,  у яких позовні вимоги  було задоволено, то колегія суддів зазначає таке.
Велика Палата Верховного Суду у справі №822/524/18 зробила висновок, згідно якого обов`язковою умовою для збереження в особи права на призначення пенсії є дотримання сукупності вимог, а саме: щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби. Водночас право на призначення пенсії відповідно до  ст. 37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII  пов`язане лише зі стажем роботи особи на посаді державного службовця, визначеним п. п.  10, 12  Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» № 889-VIII.  На інше застосування норм матеріального права, ніж у зразковій справі, можуть впливати відмінності в обставинах справи, зокрема щодо стажу позивача. Згідно обставин справи, у розглядуваній Великою Палатою Верховного Суду «ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до акта огляду МСЕК від 06 жовтня 2015 року є інвалідом ІІ групи (загальне захворювання) й отримує пенсію по інвалідності на підставі Закону № 1058-IV, починаючи з жовтня 2015 року. Наказом Кам`янець-Подільського об`єднаного управління ПФУ Хмельницької області від 30 січня 2018 року ОСОБА_9 звільнена з посади головного спеціаліста. Відповідно до довідки Кам`янець-Подільського об`єднаного управління ПФУ Хмельницької області від 31 січня 2018 року стаж державного службовця ОСОБА_9 станом на 01 травня 2016 року становить 22 роки 04 місяці 09 днів.».
Відтак, на момент встановлення інвалідності,  у вказаній справі №822/524/18, позивач перебувала на державній службі, що надавало їй змогу призначити пенсію, як державному  службовцю за такою підставою, як  встановленням інвалідності  у період перебування  позивачана державній службі. 
Отож, фактичні обставини указаних  справ №822/524/18, №687/545/17, №560/2398/19 не співпадають з фактичними обставинами даної справи, що виключає можливість застосування до спірних правовідносин правових наслідків, визначених  приведених постановах Верховного Суду.
Як наслідок колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, проте, що у позивача відсутні правові підстави для переведення її з пенсії по інвалідності, призначеної їй відповідно до  Закону № 1058-IV, на пенсію державного службовця по інвалідності ІІ групи відповідно до  Закону № 3723-XII, що є підставою для відмови у задоволенні вимог апеляційної скарги. 
Водночас колегія суддів зазначає, що  позивач набуде право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» при досягненні нею віку 60 років. 
Зважаючи на обставини за яких позивач на час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не досягла віку 60 років, заявлені позивачем вимоги про призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» є передчасними.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,  
                                             П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду  від 27 вересня 2022 року  у справі № 380/7727/22 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої  статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	С. П. Нос