ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 лютого 2023 року	Львів	Справа № 380/16613/22 пров. № А/857/18239/22	

 Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
Головуючого судді –                                                             Ніколіна В.В.,
суддів –                                                                                Гінди О.М., Пліша М.А.,
розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрінстал Львів" на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2022 року про повернення позовної заяви(суддя – Чаплик І.Д., м. Львів) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрінстал Львів" до Головного управління ДПС у Львівській області, Державної податкової служби України про визнання протиправними і скасування рішень, зобов`язання вчинити дії,-
                                              
                                                 ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрінстал Львів" у листопаді 2022 року звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Львівській області, Державної податкової служби України, в якому просив:визнати протиправними та скасувати рішення Комісії про реєстрацію податкової накладної/ розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації від 03.02.2022 № 3754459/39201906; від 03.02.2022 № 3754460/39201906; від 03.02.2022 № 3754457/39201906; від 03.02.2022 № 3754456/39201906; від 03.02.2022 № 3754461739201906; від 03.02.2022 № 3754458/39201906; зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних /розрахунків коригування податкові накладні від 30.12.2021 №178; №179; №180; №181 №182; №258 фактичною датою її подання.          
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2022 року суд залишив позовну заяву без руху, з підстав несплати судового збору у повному розмірі та зазначив,  що вказані позивачем причини пропуску строку звернення до суду з позовом не визнано поважними.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2022 року позивачу відмовлено у відкритті провадження.
Не погодившись з постановленою ухвалою суду першої інстанції її оскаржив позивач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить скасувати вказану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що запровадження воєнного стану вплинуло на діяльність позивача. Також вказує на відсутність у штаті товариства юристів, які б могли своєчасно та належним чином підготувати позовну заяву, а директор  та бухгалтерія починаючи з 24.02.2022 займались евакуацією близьких родичів, розміщенням внутрішньо переміщених осіб.
Відповідач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Враховуючи те, що згідно з частиною другою статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України), апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження), суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що відсутність у штаті підприємства (товариства) не позбавляло позивача звернутись за професійною юридичною допомогою. Позивач не навів реальних та об`єктивних причин, які б унеможливлювали своєчасне звернення до суду.

Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком з огляду на наступні обставини.
У відповідності до частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до частини 4 статті 122 КАС України якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.
Якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб`єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом, то для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.
Аналіз наведеної норми свідчить про те, що частиною першою статті 122 КАС України встановлено загальний строк звернення до адміністративного суду в публічно-правових спорах.
Разом з тим, за умови використання позивачем досудового порядку вирішення спору у випадках, коли законом передбачена така можливість або обов`язок, КАС України встановлено скорочений строк звернення до суду.
Спеціальним нормативно-правовим актом, який встановлює окремі правила та положення для регулювання відносин оподаткування та захисту прав учасників податкових відносин, в тому числі захисту порушеного права в судовому порядку, є Податковий кодекс України (далі Податковий кодекс).
Статтею 56 Податкового кодексу визначено порядок оскарження рішень контролюючих органів.
Відповідно до пункту 56.1 статті 56 Податкового кодексу рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.
Пунктом 56.18 статті 56 Податкового кодексу визначено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню.
Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору.
Відповідно до пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку. У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.
Пунктом 102.2 статті 102 Податкового кодексу визначені випадки, коли грошове зобов`язання може бути нараховане або провадження у справі про стягнення такого податку може бути розпочате без дотримання строку давності, визначеного в абзаці першому пункту 102.1 цієї статті.
Таким чином, пунктом 56.18 статті 56 Податкового кодексу встановлено спеціальний строк у податкових правовідносинах, протягом якого за загальним правилом платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема у постановах від 12.02.2021 у справі № 380/5397/20 та від 23.04.2021 у справі № 380/10006/20, зміст правовідносин щодо реєстрації податкової накладної, у яких ризики порушення норм податкового законодавства несе не лише особа, яка зобов`язана забезпечити реєстрацію податкової накладної в ЄРПН, не дозволяє поширити на них порядок і строки оскарження рішень суб`єкта владних повноважень, визначені пунктом 56.18 статті 56 Податкового кодексу, а саме оскарження у будь-який момент після отримання такого рішення в межах 1095 днів, що дає підстави вважати, що встановлена у пункті 56.18. статті 56 Податкового кодексу можливість оскаржити інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення не стосується рішень Комісії контролюючих органів щодо реєстрації податкових накладних/розрахунків коригувань до податкових накладних або відмови у їх реєстрації.
Такий підхід до розуміння норм права щодо строку звернення до суду з позовом про скасування рішення суб`єкта владних повноважень, не пов`язаного із визначенням грошових зобов`язань, викладено у постанові Верховного Суду, ухваленою у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів, інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 11.10.2019 у справі № 640/20468/18.
Верховним Судом у постанові від 02.07.2020 у справі №1.380.2019.006119 сформовано правовий висновок, відповідно до якого строк звернення до суду з позовом про визнання протиправним і скасування рішення про відмову в реєстрації податкової накладної в ЄРПН з похідною вимогою про зобов`язання її зареєструвати, у разі, коли платником податків не використовувалася процедура адміністративного оскарження таких рішень, як досудового порядку вирішення спору, визначається частиною першою статті 122 КАС України і становить шість місяців.
Строк звернення до суду з позовом про визнання протиправним та скасування рішення про відмову в реєстрації податкової накладної в ЄРПН з похідною вимогою про зобов`язання її зареєструвати, за умови попереднього використання позивачем досудового порядку вирішення спору (застосування процедури адміністративного оскарження), становить три місяці.
Предметом оскарження є рішення Комісії про реєстрацію податкової накладної/ розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації від 03.02.2022 № 3754459/39201906; від 03.02.2022 № 3754460/39201906; від 03.02.2022 № 3754457/39201906; від 03.02.2022 № 3754456/39201906; від 03.02.2022 № 3754461739201906; від 03.02.2022 № 3754458/39201906 про відмову в реєстрації податкових накладних від 30.12.2021 №178; №179; №180; №181 №182; №258, складених позивачем.
Позивач скористався процедурою адміністративного оскарження цих рішень, звернувшись до ДПС України із відповідними скаргами.
ДПС України за результатами розгляду скарг прийнято рішення від 22.02.2022 №10099/39201906/2, №10074/39201906/2, №10167/39201906/2, №10079/39201906/2, №10098/39201906/2, №10087/39201906/2 про залишення скарги без задоволення, а рішення без змін.
ТзОВ «УКРІНСТАЛ ЛЬВІВ» звернулося до суду 17.11.2022, тобто з пропуском передбаченого частиною четвертою статті 122 КАС України тримісячного строку

Відповідно до частини шостої статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.
В заяві про поновлення строку звернення до суду, позивач, як і в заяві про поновлення строку яку було додано до позовної заяви, посилається на запровадження воєнного стану в Україні.
За загальним правилом, поважними причинами визнаються ті обставини, існування яких є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до суду з даним позовом.
Слід зазначити, що питання поновлення строку звернення до суду у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку, виходячи з доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку.
Сам лише факт запровадження воєнного стану на території України, без обґрунтування неможливості звернення позивача до суду у передбачені КАС Україні строки без надання відповідних доказів того, як саме введення воєнного стану вплинуло на позивача, не може вказувати на наявність об`єктивних причин та перешкод для своєчасної подачі позовної заяви.
Суди Львівської області, в тому числі Львівський окружний адміністративний суд, у відповідності до вимог статей 12-2 та 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № 389-VIII (далі - Закон №389-VIII) не припиняли, не призупиняли своєї діяльності та продовжували здійснювати правосуддя під час запровадження в Україні з 24.02.2022 воєнного стану.
Позивачем не було надано доказів того, як саме введення воєнного стану вплинуло на позивача та не вказано жодної іншої обставини, яка б об`єктивно унеможливила звернення до суду за захистом своїх прав протягом визначеного законом тримісячного строку.
Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, а також однією із гарантій дотримання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Суд першої інстанції в ухвалі про залишення позовної заяви без руху від 22.11.2022 зобов`язав позивача подати заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з обґрунтуванням інших причин пропуску та доказів, що підтверджують поважність причин пропуску.
На виконання вказаної ухвали, позивачем зазначено як на підставу пропуску строку звернення до суду відсутність у штаті товариства юриста, які б могли своєчасно та належним чином підготувати позовну заяву.
Разом з тим жодних доказів того, як саме введення воєнного стану вплинуло на позивача та жодної іншої обставини, яка б об`єктивно унеможливила звернення до суду за захистом своїх прав протягом визначеного законом тримісячного строку позивачем не надано.
У апеляційній скарзі, апелянт покликається на ті ж самі обставини пропуску строку звернення до суду.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що суд не встановив переконливих фактичних обставин, які б свідчили про дійсні істотні перешкоди чи труднощі для своєчасного звернення позивача до суду за захистом своїх прав, тому не визнає поважними вказані позивачем причини пропуску строку звернення до суду з даним позовом.
Більше того, суд першої інстанції правильно вказує, що відсутність у штаті підприємства (товариства) не позбавляло позивача звернутись за професійною юридичною допомогою, а відтак не можу вважатися об`єктивною підставою для пропуску строку для звернення з позовною заявою.
Також слід зазначити, що апелянт покликається на те, що у зв`язку з введенням воєнного стану директор  та бухгалтерія починаючи з 24.02.2022 займались евакуацією близьких родичів, розміщенням внутрішньо переміщених осіб, однак не надає доказів такого.
Апеляційний суд окрім цього зазначає наступне.
Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України).
Пункт 2 частини третьої статті 2 КАС України, називає серед засад адміністративного судочинства - рівність усіх учасників процесу перед законом та судом. Засада рівності повною мірою розкривається в статті 8 КАС України.
Право особи на звернення до суду із застосуванням відповідного способу захисту, передбачено статтею 5 КАС України.
Статтею 44 КАС України, передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (пункти 6, 7 частини п`ятої цієї статті).
Отже, учасники маючи однаковий обсяг процесуальних прав та обов`язків зобов`язанні діяти вчасно та в належний спосіб, дотримуватися правил та процедур, встановлених в тому числі нормами процесуального закону, не можуть і не повинні отримувати вигоду від їх порушення, уникати або шляхом допущення зайвих затримок та невиправданих зволікань відтерміновувати виконання своїх процесуальних обов`язків.
Загалом, законодавець запровадивши на законодавчому рівні обмеження строків оскарження рішень (дій) суб`єктів владних повноважень виходив із міркувань, що кожна особа, зобов`язана виконувати рішення органів державної влади, які стосуються її прав та обов`язків. Такі рішення, є втіленням норм Конституції та законів України. Проте, якщо особа не погоджується з такими рішеннями, вона зобов`язана негайно оскаржити їх в установленому порядку. Зволікання із оскарженням, є аргументом на користь того, що особа ухиляється від виконання, чим зловживає наданими правами. У зв`язку із чим, саме така особа має своїм обов`язком довести свою процесуальні доброчесність.
Як уже зазначалось апеляційним судом, поновлення встановленого процесуальним законом строку для подання позовної заяви здійснюється судом у виняткових, особливих випадках й лише за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права на звернення до суду з відповідним позовом.
У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в умовах воєнного стану Кабінет Міністрів України, інші органи державної влади, військове командування, військові адміністрації, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування здійснюють повноваження, надані їм Конституцією України, цим та іншими законами України.
З урахуванням наведених вище обставин справи та норм чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що факт введення воєнного стану на території України, не може бути визнаний поважною причиною для поновлення пропущеного процесуального строку звернення до суду за відсутності відповідних обґрунтувань та доказів того, як саме введення воєнного стану, створило позивачу перешкоди для звернення до суду.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом від 11.08.2022 у справі №640/20049/21, від 11.08.2022 у справі №420/21261/21.
Вказане зумовлює повернення позивачу позовної заяви та доданих до неї матеріалів згідно з пунктом 9 частини четвертої статті 169 КАС України.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду не вбачається.
Керуючись ст. 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-
                                          ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрінстал Львів"  залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2022 року про повернення позовної заяви у справі №380/16613/22- без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	В. В. Ніколін 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	М. А. Пліш