ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2023 р. 	Справа № 520/17348/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Чалого І.С.,
суддів: Ральченка І.М. ,  Бершова Г.Є. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.11.2021, головуючий суддя І інстанції: Кухар М.Д.,  м. Харків, повний текст складено 08.11.21  по справі № 520/17348/21 за позовом               ОСОБА_1 до              Військової частини НОМЕР_1                    про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 )  звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати щомісячної грошової допомоги в розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням   ОСОБА_1 , який звільнений зі служби за станом здоров`я без права на пенсію, протягом одного року; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити щомісячну грошову допомогу, яка повинна була бути виплачена протягом року в розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням ОСОБА_1 , який звільнений зі служби за станом здоров`я без права на пенсію; визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період 07.04.2017  по 31.12.2019; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 07.04.2017 по 31.12.2019; відшкодувати позивачу витрати на надання професійної правничої (правової) допомоги.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду  від 08.11.2021 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати щомісячної грошової допомоги в розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням ОСОБА_1 , який звільнений зі служби за станом здоров`я без права на пенсію, протягом одного року.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити щомісячну грошову допомогу, яка повинна була бути виплачена протягом року в розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням ОСОБА_1 , який звільнений зі служби за станом здоров`я без права на пенсію.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період 07.04.2017 року по 31.12.2019.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 07.04.2017 по 31.12.2019.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
На обґрунтування вимог апеляційної скарги звертає увагу суду, що на день звільнення з військової служби, а саме 08.12.2020 позивач досягнув віку 46 років, мав вислугу років на військовій службі у календарному обчисленні - 22 роки 11 місяців 01 день, також у пільговому обчисленні (без врахування календарної вислуги) - 08 років 05 місяців 11 днів, та мав вислугу років іншого трудового стажу - 06 років 02 місяці 19 днів,  тобто мав належний для призначення пенсії вік  і 25 років страхового стажу, з них не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців військової служби, внаслідок чого мав повне право на пенсію. В зв`язку з чим позивач не мав права на призначення щомісячної грошової допомоги в розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням, яка виплачується особам, які звільнені зі служби за віком, станом здоров`я чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів без права на пенсію. Також стверджує, що   грошове забезпечення, в тому числі індексація, виплачується в межах асигнувань, передбачених кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців. У зв`язку з відсутністю асигнувань державного бюджету для виплати індексації не можливо здійснити нарахування та виплату індексації грошового забезпечення в зазначений період. Відповідно до ст. 51 Бюджетного кодексу України керівники здійснюють видатки на грошове забезпечення лише в межах фонду грошового забезпечення. А згідно ст. 5 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", п. 6 Постанови КМУ від 17.07.2003 № 1078 індексація грошових доходів населення здійснюється в межах фінансових ресчрсів бюджетів усіх рівнів. Оскільки військова частина є бюджетною організацією, джерелом коштів для виплати грошового забезпечення військовослужбовцям та проведення індексації грошових доходів є Державний бюджет України, яким у 2017 по 2018 роки не передбачено асигнування на індексацію грошового забезпечення. 
У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача,  переглянувши справу за наявними у ній доказами та    перевіривши законність і обґрунтованість  рішення суду першої інстанції в межах  доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-учасників бойових дій згідно посвідчення серії НОМЕР_2 (а.с.21).
Позивач з 07.04.2017 проходив військову службу за контрактом у Національній гвардії України при Військовій частині НОМЕР_1 .
Згідно витягу з наказу від 08.12.2020 №249 з позивачем припинено (розірвано) контракт про проходження військової служби та виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.
Стверджуючи, що під час звільнення позивача йому не призначена виплата щомісячної грошової допомоги у розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням та не здійснено виплати індексації грошового забезпечення,   ОСОБА_1 звернувся до суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що військовослужбовці, які звільнені із служби за здоров`я, отримують протягом одного року після звільнення із служби щомісячну грошову допомогу у розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням за умови відсутності на момент звільнення права на пенсію. Згідно витягу з наказу від 08.12.2020 № 249 позивач на момент звільнення не набув право на пенсію, оскільки мав вислугу років в календарному обчисленні 22 роки 11 місяців 01 день, що з урахуванням положень ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" не є підставою для призначення пенсії за вислугу років. Також, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги про нарахування та виплату індексації, виснував, що на відповідача покладається обов`язок проводити індексацію  грошового забезпечення  у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації, при цьому базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації слід вважати підвищення грошового забезпечення за рахунок зростання його складових, які не мають разового характеру.
Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Статтею 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 05.10.2000 №2017-ІІІ (далі за текстом Закон №2017) визначено, що Законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо: індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.
Згідно з ч.2 ст.19 Закону №2017 державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України, визначені Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991  №1282-ХІІ (далі за текстом Закон №1282).
Відповідно до абз.2 ст.1 Закону №1282 індексація грошових доходів населення встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
З огляду на зміст ст.2 Закону №1282 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: оплата праці (грошове забезпечення).
Так, статтею 4 Закону №1282 передбачено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Згідно зі ст.6 Закону №1282 у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.
Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. №1078 (далі за текстом Порядок №1078).
Відповідно до абз.5 п.2 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру: грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
Згідно з абз.1-4, 6 Пункту 5 Порядку №1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.
Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.
Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.
До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 11 цього Порядку.
З огляду на пп.2 п.6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
За таких обставин суд першої інстанції правильно зазначив, що індексація грошового забезпечення є однією з державних гарантій, спрямованою на забезпечення достатнього життєвого рівня населення, яка дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Індексація має обов`язковий характер та проводиться за наявності підстав визначених Законом №1282 відповідно до Порядку №1078.
Щодо задоволення вимог позову про нарахування та виплату індексації за період після 01.03.2018, то суд звертає увагу на те, що відповідно до вимог Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та Порядку № 1078 обов`язок визначення розміру підвищення грошового доходу працівника та суми індексації, що склалася у місяці підвищення цього грошового доходу, а також встановлення факту перевищення розміру підвищення грошового доходу працівника над сумою індексації, що склалася у місяці його підвищення з метою вирішення питання про наявність підстав для виплати індексації у місяці підвищення доходу (базовому місяці) покладається безпосередньо на роботодавця.
Відтак, відповідач, врахував лише норми абзаців 1, 2 пункту 5 Порядку №1078, згідно з якими у разі підвищення тарифних ставок (окладів) значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків, а обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
Отже, відповідач у межах спірних правовідносин безпідставно оминув норми абзацу 3, 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078 в частині вирішення питання про наявність підстав для виплати позивачу індексації його грошового забезпечення у місяці підвищення доходу (березень 2018 року), не встановив, чи перевищує розмір підвищення грошового доходу позивача суму індексації, що склалася у місяці підвищення такого доходу.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що індексація грошового забезпечення позивача за період з 07.04.2017 по 31.12.2019 повинна бути перерахована та виплачена з урахуванням   Постанови № 1078.
Посилання відповідача в апеляційній скарзі на статтю 51 Бюджетного Кодексу України, статтю 5 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", пункт 6 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою КМУ №1078 від 17.07.2003 апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки виходячи з положень частин 1, 2 статті 5, частини 1 статті 9 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", підпунктів 1, 2 пункту 6 Порядку №1078, відповідач був зобов`язаний в кошторисах передбачити кошти на виплату індексації грошового забезпечення військовослужбовців.
Суд першої інстанції правильно проаналізував положення абзаців 1, 4 статті 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії", абзацу 2 статті 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та дійшов правомірного висновку, що індексація грошових доходів населення має на меті надання соціальної підтримки населенню України для забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності в умовах зростання цін та повинна забезпечувати відшкодування подорожчання споживчих товарів і послуг.
Відтак неналежне фінансування конкретної державної установи не може слугувати причиною порушення статті 48 Конституції України, яка гарантує право на достатній життєвий рівень, складовою якого є індексація грошових доходів в зв`язку із зростанням цін.
Спростовуючи доводи відповідача щодо відсутності бюджетного фінансування на індексацію грошового забезпечення колегія суддів зазначає, що виплата індексації не ставиться такими нормативно-правовими актами у залежність від надходження коштів до підприємства, установи, організації при цьому аналогічні правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 12.12.2018 у справі №825/874/17 та від 19.07.2019 №240/4911/18 (провадження №К/9901/12055/19).
У п.23 рішення від 08.11.2005 у справі "Кечко проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними. Також, суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
Тобто реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.
З наведеного вище колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення вимог позову в цій частині.
Водночас колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині задоволення вимог позову про нарахування та виплату щомісячної грошової допомоги в розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням ОСОБА_1 , який звільнений зі служби за станом здоров`я без права на пенсію, протягом одного року, з огляду на таке.
У відповідності до ст. 91 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" особам, які звільнені із служби за віком, станом здоров`я чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів без права на пенсію, протягом одного року після звільнення із служби виплачується щомісячна грошова допомога у розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням.
Кабінетом Міністрів України прийнята постанова від 17 липня 1992 року № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" (далі Постанова № 393 у відповідній редакції).
Відповідно до п.11 Постанови № 393 особам, звільненим зі служби за віком, станом здоров`я чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів без права на пенсію, протягом одного року після звільнення зі служби виплачується щомісячна грошова допомога у розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням. Щомісячна грошова допомога виплачується тим особам, що під час служби мали право на отримання окладу за військовим (спеціальним) званням.
Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що військовослужбовці, які звільнені із служби за здоров`я, отримують протягом одного року після звільнення із служби щомісячну грошову допомогу у розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням за умови відсутності на момент звільнення права на пенсію.
Суд першої інстанції вирішив, що позивач на момент звільнення не набув право на пенсію, оскільки мав вислугу років в календарному обчисленні 22 роки 11 місяців 01 день, що з урахуванням положень ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" не є підставою для призначення пенсії за вислугу років.
З  цим висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується з огляду на таке.
Так, статтею 12 вказаного вище Закону визначено умови призначення пенсій за вислугу років. Зокрема, згідно з пунктом а пенсія за вислугу років призначається особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж", "з" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону),  незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.
Водночас пунктом б цієї ж статті Закону передбачено, що пенсія також може бути призначена особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "з" статті 1-2 цього Закону, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку, крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону, за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ, Національній поліції, на посадах начальницького складу в Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України.
Тобто Законом передбачено можливість призначення пенсії як за наявності 25 років вислуги на військовій службі, так і за змішаним стажом, тобто за наявності  страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба (або прирівняна до неї).
Як вбачається з матеріалів справи, зокрема наказу про звільнення (а.с. 55,56), на день звільнення з військової служби, а саме: 08.12.2020 позивач досягнув віку 46 років, мав вислугу років на військовій службі у календарному обчисленні - 22 роки 11 місяців 01 день, також у пільговому обчисленні (без врахування календарної вислуги) - 08 років 05 місяців 11 днів. З трудової книжки вбачається, що позивач мав також інший трудовий стаж - 06 років 02 місяці 19 днів,  тобто мав належний для призначення пенсії відповідно до п. б ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"  вік та 25 років страхового стажу, з них не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців військової служби, внаслідок чого ОСОБА_1 мав право на пенсію.
Судом апеляційної інстанції з метою підтвердження наведених вище висновків ухвалою суду від 09.02.2023 витребувано у Головного управління Пенсійного фонду в Харківській області інформацію про те, чи перебуває ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на пенсійному обліку в органах Пенсійного фонду України та чи надходили (та якщо надходили, то коли саме) від   уповноважених  структурних  підрозділів Міністерства оборони України документи, необхідні для призначення пенсії    ОСОБА_1 та яке рішення було прийняте за результатами розгляду цих документів.
До Другого апеляцінйого адміністративного суду від Головного управління Пенсійного фонду в Харківській області  надійшла інформація про те, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду в Харківській області як отримувая пенсії, призначеної на умовах Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" з 09.12.2020 у розмірі 54 % від грошового забезпечення. 22.02.2021 від Головного управління Національної гвардії України надійшли документи для призначеннґ пенсвії ОСОБА_1 . Також надано копію протоколу про призначеня пенсії останньому, з якого вбачається, що датою призначення пенсії визначено дату, наступну після звільнення з військової служби 09.12.2020.
З наведеного вбачається, що ОСОБА_1 після звільнення з віськової служби набув права на  призначення пенсії на умовах Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"  та таким правом скористався, внаслідок чого не набув права на отримання протягом одного року після звільнення із служби щомісячної грошової допомоги в розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням.
Вказаного вище не враховано судом першої інстанції, який дійшов помилкового висновку про те, що позивач не набув права на  призначення пенсії на умовах Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Відповідно до  ст. 317 КАС України, підставами для скасування  судового рішення першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема,    неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Отже, враховуючи те, що судом першої інстанції неповно з`ясовано всі обставини, що мають значення для справи, та не враховано приписи пункту б ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", які мають бути застосовані до спірних правовідносин,  колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції в  частині задоволення позовних вимог про   про нарахування та виплату щомісячної грошової допомоги в розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням ОСОБА_1 , який звільнений зі служби за станом здоров`я без права на пенсію, протягом одного року з прийняттям нової про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 в цій частині.   
В іншій частині рішення суду першої інстанції має бути залишено без змін, як таке, що ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: "а", "б", "в", "г" пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.
З огляду на результат апеляційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції (крім витрат суб`єкта владних повноважень на сплату судового збору за подання апеляційної скарги, що не підлягають відшкодуванню відповідно до ст. 139 КАС України), судові витрати розподілу не підлягають.  
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1  задовольнити частково.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 08.11.2021 по справі № 520/17348/21 скасувати в частині задоволення  позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати щомісячної грошової допомоги в розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням ОСОБА_1 , який звільнений зі служби за станом здоров`я без права на пенсію, протягом одного року; зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити щомісячну грошову допомогу, яка повинна була бути виплачена протягом року в розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням ОСОБА_1 , який звільнений зі служби за станом здоров`я без права на пенсію.
Прийняти в цій частині нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог   ОСОБА_1 . 
В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.11.2021 по справі № 520/17348/21 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		І.С. Чалий 	
Судді	   	І.М. Ральченко    Г.Є. Бершов