ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
30 березня 2023 року           справа №200/19428/21 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Компанієць І.Д., суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г.,
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 грудня 2022 року у справі № 200/19428/21 (головуючий І інстанції Стойка В.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                ВСТАНОВИВ: 

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Бахмутсько - Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 914420179838 від 12 липня 2021 року щодо перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці № 3.11-14/149/2020 від 3 березня 2020 року, що була надана Донецьким апеляційним судом в розмірі 50 відсотків;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області перерахувати та виплатити, з урахуванням раніше виплачених сум, позивачу ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, на підставі довідки Донецького апеляційного суду від 3 березня 2020 року № 3.11-14/149/2020, починаючи з 19 лютого 2020 року в розмірі 52 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, зарахувавши до стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, календарний період проходження строкової військової служби з 28 травня 1986 року по 8 квітня 1988 року.
В обгрунтування позову зазначив, що відповідачем на виконання судового рішення перераховано довічне грошове утримання в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді згідно із довідкою Донецького апеляційного суду № 3.11-14/149/2020 від 3 березня 2020 року. 
Однак, відповідач протиправно не врахував до стажу роботи проходження строкової військової служби, тому розрахунок довічного грошового утримання повинен був зроблений у розмірі 52%. 
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 14 грудня 2022 року позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Бахмутсько - Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 914420179838 від 12 липня 2021 року щодо перерахунку позивачу ОСОБА_1 довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці № 3.11-14/149/2020 від 3 березня 2020 року, що була надана Донецькім апеляційний судом в розмірі 50 відсотків.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області перерахувати та виплатити, з урахуванням раніше виплачених сум, ОСОБА_1 , щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, на підставі довідки Донецького апеляційного суду від 3 березня 2020 року № 3.11-14/149/2020, починаючи з 19 лютого 2020 року в розмірі 52 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, зарахувавши до стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, календарний період проходження строкової військової служби з 28 травня 1986 року по 8 квітня 1988 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити відповідний перерахунок протягом місячного строку після набрання чинності рішенням суду.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області у встановлений судом місячний строк подати звіт про виконання судового рішення.
Вирішено питання судових втрат по справі.
Не погодившись з судовим рішенням відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 
Обґрунтування апеляційної скарги .
На підставі ч. 3 ст. 142 Закону №1402 щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на 2 % грошового утримання судді.
Тобто, закон передбачає збільшення на 2% грошового утримання судді за кожний повний рік роботи саме на посаді судді понад 20 років, тому строкова військова служба не входить до стажу на посаді судді.
Суд першої інстанції, зобов`язуючи відповідача здійснити позивачу перерахунок, втрутився в дискреційні повноваження пенсійного органу.
Суд першої інстанції безпідставно стягнув з відповідача на користь позивача судові витрати по справі, без врахування положень Закону № 1058 про заборону використання коштів ПФУ на цілі, не передбачені цим Законом.
Враховуючи режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи. 
Сторони про розгляд справи повідомлені належним чином, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.
Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.
Фактичні обставини справи.
Указом Президента України № 1055/95 від 15 листопада 1995 року ОСОБА_1 (надалі - позивач) призначено на посаду судді Калінінського районного суду міста Донецька. 
З цієї посади позивача звільнено 30 листопада 2000 року в зв`язку з обранням суддею Донецького обласного суду.
Постановою Верховної Ради України № 2111-111 від 16 листопада 2000 року позивача обрано суддею Донецького обласного суду, який на підставі Указу Президента України № 642 від 20 серпня 2001 року утворено апеляційний суд Донецької області.
Постановою Верховної Ради України № 634-Ґ111 від 16 липня 2015 року позивача звільнено з посади судді апеляційного суду Донецької області у зв`язку з поданням заяви про відставку.
Наказом виконуючого обов`язки голови апеляційного суду Донецької області № 229 від 24 липня 2015 року позивача відраховано зі штату апеляційного суду Донецької області.
Після звільнення у відставку позивач перебуває на обліку в Бахмутсько - Лиманському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області (Лиманський відділ обслуговування громадян) та отримував щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 82 % від суддівської винагороди працюючого судді відповідного рівня ( до стажу на посаді судді на підставі постанови Краснолиманського міського суду Донецької області від 21 липня 2017 року враховано календарний період проходження строкової військової служби).
Позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Донецькій області з 12.04.2017 року та отримує щомісячне довічне грошове утримання згідно із Законом України від 02.06.2016 року №1402-УІІІ “Про судоустрій і статус суддів” (далі - Закон України №1402).
22.07.2020 р. ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою № 1895 про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та надав довідку Донецького Апеляційного суду від 03 березня 2020 року за № 3.11-14/149/2020 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 18.02.2020 року.
За результатами розгляду вищезазначеної заяви відповідачем прийнято рішення № 38 від 23.07.2020 про відмову у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 06 листопада по справі № 200/8197/20-а, яке набрало законної сили з 26.02.2021 року, зобов`язано Бахмутсько-Лиманське об`єднане управління Пенсійного фонду України провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із довідкою Донецького апеляційного суду № 3.11-14/149/2020 від 03.03.2020 року «Про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці», з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19 лютого 2020 року.
Відповідачем на виконання рішення суду проведено перерахунок ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із довідкою Донецького апеляційного суду № 3.11-14/149/2020 від 03.03.2020 року у розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, на підставі прийнятого рішення № 914420179838 від 12.07.2021.
При здійсненні перерахунку відповідачем не враховано до стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, календарний період проходження строкової військової служби з 28 травня 1986 року по 08 квітня 1988 року.
Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що на час призначення позивача на посаду судді діяли норми закону, які передбачали врахування до стажу роботи, що дає судді право на відставку, календарний період проходження військової служби.
Оцінка суду.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02.06.2016, який набрав чинності з 30.09.2016 року (далі – Закон № 1402).
Згідно частини третьої статті 142 Закону № 1402 щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Відповідно до частини п`ятої статті 142 Закону № 1402 пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.
Абзацом 4 пункту 34 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1402 визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
Як свідчать матеріали справи, позивач призначений на посаду судді Калінінського районного суду міста Донецька 15 листопада 1995 року.
На час призначення позивача суддею діяв Закон «Про статус суддів» від 15.12.1992 року № 2862 (далі – Закон № 2862) та постанова Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів». (далі Постанова № 865)
Абзац 2 частини четвертої статті 43 Закону № 2862 визначав, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх визначених осіб стажу роботи на посаді судді не менш 10 років.
Згідно з пунктом 3-1 Постанови № 865 до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.
Крім того, відповідно до статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів», чинної на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.
Таким чином, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом № 2453-VI, було передбачено право судді на зарахування до стажу, який дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, періоду проходження строкової військової служби.
Аналогічний правовий висновок неодноразово викладався Великою Палатою Верховного Суду, Верховним Судом в постановах від 14 червня 2018 року у справі № 9901/382/18, від 02.04.2019 року по справі № 607/8578/17 тощо.
Крім того, суд звертає увагу відповідача, що постановою Краснолиманського міського суду Донецької області від 21 липня 2017 року вже вирішувалося питання врахування позивачу до стажу на посаді судді календарного періоду проходження строкової військової служби з 28 травня 1986 року по 8 квітня 1988 року. 
Відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Таким чином, суддівський стаж позивача складає 21 рік, тобто грошове утримання позивачу, повинно бути сплачено в розмірі 52% винагороди судді.
На підставі викладеного суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання протиправним та скасування рішення Бахмутсько - Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 914420179838 від 12 липня 2021 року щодо перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці № 3.11-14/149/2020 від 3 березня 2020 року, що була надана Донецькім апеляційний судом в розмірі 50 відсотків.
З огляду на вищевикладене є неприйнятними доводи апелянта, що строкова військова служба не входить до стажу на посаді судді.
Щодо доводів відповідача про втручання в дискреційні повноваження пенсійного органу суд зазначає наступне.
Згідно зі змісту Рекомендації №R(80) 2 Комітету Міністрів державам - членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснити з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень, те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Суди не вправі втручатися в діяльність державних органів та органів місцевого самоврядування при здійсненні ними функцій та повноважень, визначених законодавством, не вправі переймати на себе функції суб`єктів владних повноважень, оскільки чинним законодавством України суди не наділені правом створювати норми права, а наділені лише компетенцією перевіряти уже створені норми права на їх відповідність вищестоящих в ієрархії нормативно - правовим актам. Суб`єкти владних повноважень застосовують надані їм в межах закону повноваження на власний розсуд, без необхідності узгодження у будь-якій формі своїх дій з іншими суб`єктами (дискреційні повноваження). Втручання в дискреційні повноваження суб`єкта влади виходить за межи завдань адміністративного судочинства.
Відповідно до абзацу 2 частини четвертої статті 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Право на судовий захист гарантовано статтею 55 Конституції України. 
Відповідно до статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Тобто, для того, щоб особа могла реалізувати своє право на судовий захист, необхідно встановити, що оскаржуваними рішенням чи діянням суб`єкта владних повноважень порушено права, свободи чи інтереси саме цієї особи або особи в інтересах якої вона звертається.
При цьому, як зазначив Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Так, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. 
Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може". 
Натомість, у даній справі, відповідач помилково вважає свої повноваження дискреційними. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд, зокрема, здійснювати перерахунок за наданою довідкою чи ні.
Отже, правомірним у даному випадку є лише один варіант поведінки, залежно від фактичних обставин.
Таким чином, з огляду на протиправну поведінку відповідача, який здійснив перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці всупереч вимог законодавства, попри наявності судового рішення про зарахування календарного періоду проходження позивачем строкової військової служби, - суд вважає правильним обраний судом першої інстанції спосіб захисту порушеного права позивача - зобов`язання відповідача перерахувати та виплатити, з урахуванням раніше виплачених сум, ОСОБА_1 , щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, на підставі довідки Донецького апеляційного суду від 3 березня 2020 року № 3.11-14/149/2020, починаючи з 19 лютого 2020 року в розмірі 52 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, зарахувавши до стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, календарний період проходження строкової військової служби з 28 травня 1986 року по 8 квітня 1988 року.
Щодо доводів апелянта про безпідставне стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат по справі суд зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже, оскільки позовні вимоги задоволені, судом першої інстанції обґрунтовано стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати, понесені позивачем.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення адміністративного позову.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оскільки судове рішення в межах доводів апеляційної скарги є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для її задоволення та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                            ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 грудня 2022 року у справі № 200/19428/21– залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 грудня 2022 року у справі № 200/19428/21 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 30 березня 2023 року та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повне судове рішення складено 30 березня 2023 року.

Головуючий суддя                                                            І.Д. Компанієць

Судді                                                                                  А.В. Гайдар

                                                                                              Е.Г. Казначеєв