ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 638/4696/21  Номер провадження 22-ц/814/841/23	Головуючий у 1-й інстанції Яковлева В.М.  Доповідач ап. інст. Дорош А. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 січня 2023 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого – судді - доповідача   Дорош А.І.
Суддів:    Лобова О.А., Триголова В.М.
при секретарі Коротун І.В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційн ими скаргами представника ОСОБА_1 – адвоката Сорокіної Олени Василівни та Індустріального відділу державної виконавчої служби міста Харків Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) 

на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 вересня 2021 року, ухвалене суддею Яковлевою В.М., повний текст рішення складено –16 вересня 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), Державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

01 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), Державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди, у якому просив суд стягнути з Державного бюджету шляхом безспірного списання з єдиного рахунку держаної казначейської служби України майнову шкоду у розмірі 30 283 грн. та моральну шкоду у розмірі 100 000 грн., вирішити питання про розподіл судових витрат.

Позовна заява мотивована тим, що 04 грудня 2020 року по 12 грудня 2020 року ОСОБА_1 з дружиною запланував поїздку до Єгипту, уклав договір №492 на туристичне обслуговування від 01 грудня 2020 року на загальну суму туристичних послуг 30 000 грн. Однак, прибувши до аеропорту «Бориспіль», вони не змогли вилетіти до Єгипту. 04 грудня 2020 року заступником начальника відділу - начальником 1-го відділу впс «Бориспіль» капітаном ОСОБА_2 прийнято рішення про відмову в перетині державного кордону України громадянину України, яким ОСОБА_1 відмовлено у перетині державного кордону України у зв`язку з наявністю в базі даних Державної прикордонної служби України відомостей про те, що відповідно до постанови Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Головного територіального Управління юстиції у Харківській області від 03 грудня 2019 року №12814461150 тимчасово обмежено у праві виїзду з України, тому, він з дружиною був вимушений повернутися до Харкова та вчиняти дії щодо виявлення причин накладення такої заборони. Після його звернення 05 грудня 2021 року головним державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Східного Міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Харків) Карповим О.В. було видано ОСОБА_1 копію постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, відповідно до якої він має заборгованість зі сплати аліментів в сумі 35 043,97 гривень, що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців. При цьому вказує, що він регулярно сплачував аліменти. Про відсутність заборгованості зі сплати аліментів начальнику Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Східного Міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Харків) 07 грудня 2020 року було подано відповідну заяву. 07 грудня 2020 року головним державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Східного Міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Харків) Карповим О.В. було винесено постанову про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України та направлено цю інформацію до Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України. За таких обставин, він з дружиною перебували в Єгипті тільки два дні замість семи. На підставі вищевикладеного вважає, що протиправними діями державного органу йому спричинено матеріальну та моральну шкоду.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 вересня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до Держави України в особі Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), Державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди - задоволено частково.
Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 майнову шкоду у розмірі 17 400 грн.
Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 1500 грн.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 188,91 грн. 

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що внаслідок дій виконавчої служби позивач відповідно до договору на туристичне обслуговування не зміг здійснити подорож до Єгипту з 04 грудня 2020 року по 12 грудня 2020 року та перетнути кордон, вимушений був повернутися до м. Харкова та зміг вилетіти до Єгипту лише 09 грудня 2020 року, де перебував до 12 грудня 2020 року, тому з відповідача необхідно стягнути грошові кошти у сумі 17 400 грн. оплачених, але не використаних туристичних послуг. В частині вимоги про стягнення моральної шкоди, то суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, беручи до уваги конкретні обставини по справі, дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 1500,00 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Сорокіна О.В. просить рішення суду першої інстанції змінити з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні обставинам справи, та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що будь-яких законних підстав для винесення постанови про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 03 квітня 2019 року у державного виконавця не було, оскільки заборгованість по сплаті аліментів на момент винесення даної постанови була відсутня, що свідчить про протиправні дії державного органу. У зв`язку з незаконною постановою про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 03 квітня 2019 року ОСОБА_1 зазнав фінансові та моральні збитки, йому було відмовлено у перетині державного кордону України, через що він поніс додаткові витрати та переніс душевні страждання, що підтверджує наявність причинного зв`язку між протиправною дією та спричиненою шкодою. Незаконними діями відповідача як держаного органу порушено одне з основоположних свобод, закріплених Конституцією України – це право на вільне пересування і право на оскарження дій державного виконавця. Вважає, що у порушення вимог закону судом не мотивовано, на яких підставах відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному розмірі щодо стягнення понесених матеріальних витрат та завданої моральної шкоди. Крім того, вказує що судом безпідставно відмовлено у стягненні витрат на правову допомогу.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

В апеляційний скарзі Індустріальний ВДВС міста Харків Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) просить рішення суду скасувати з підстав порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог. 

Апеляційна скарга мотивована тим, що 07 грудня 2020 року держаним виконавцем винесено постанову про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України та скасовані інші заходи примусового виконання одразу після того, як державному виконавцю були надані підтвердження сплати аліментів боржником. До цього часу ні боржник, ні стягувач ніяким чином не повідомляли державного виконавця про самостійне виконання рішення суду. Зазначає, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що матеріали виконавчого провадження не містять підтвердження сплати аліментів, заяви стягувача про відсутність заборгованості тощо. Таким чином, у державного виконавця були об`єктивні правові підстави для врахування наявності заборгованості, що перевищує 4 місяці та, як наслідок, винесення постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 03 квітня 2019 року. Крім того, звертає увагу, що з заявою про відсутність претензій до боржника стягувач звернулася до виконавчої служби лише після затримання позивача на кордоні, а отже, ні нею, ні боржником ОСОБА_1 не були дотримані вимоги ч.4 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», якою встановлений обов`язок сторін виконавчого провадження невідкладно письмово повідомити виконавцю про повне або часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення виконавчих дій. Зазначає, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням заподіювача та вини останнього в його заподіянні.

У відзиві на апеляційну скаргу Індустріального ВДВС міста Харків Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Державна казначейська служба України просить її задовольнити, рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. 

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 23.10.2021 року дана справа витребувана з Московського районного суду м. Харкова (т. 1 а.с. 181). 

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 23.11.2021 року відкрито провадження у справі (т.2 а.с. 6).

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 29.11.2021 рок справа призначена до апеляційного розгляду на 12.01.2022 року о 12-45 год., з повідомленням учасників справи (т.2 а.с. 9).

Розпорядженням голови Верховного Суду № 14/0/9-22 від 25.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської області), відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду на Полтавський апеляційний суд.

З 02.08.2022 року дана цивільна справа перебуває у провадженні Полтавського апеляційного суду (т.2 а.с. 32).

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 08.08.2022 року справа призначена до розгляду на 16.01.2023 року на 10-20 год., з повідомленням учасників справи (т.2 а.с. 33).

У судове засідання до суду апеляційної інстанції не з`явилися учасники справи, належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення судової повістки про виклик до суду на офіційну електронну адресу у порядку ч. 6 ст. 128 ЦПК України (т.2 а.с. 35-39). Крім того, інформація про дату, час та місце розгляду справи доступна на сайті «Судова влада». Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційна скарга представника ОСОБА_1 – адвоката Сорокіної О.В. задоволенню не підлягає, апеляційна скарга Індустріального ВДВС міста Харків Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що 29 листопада 2013 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №41001585 (т.1 а.с. 76).

27 січня 2014 року державним виконавцем направлено запит до ДП Завод «Електроважмаш» щодо розміру заробітної плати боржника ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 81).

18 лютого 2014 року з бухгалтерії підприємства надійшла довідка про розмір заробітної плати ОСОБА_1 (т.1 а.с. 82). 

Після отримання довідки про заробітну плату державним виконавцем складено розрахунок заборгованості, відповідно до якого заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_1 станом на 01 лютого 2014 року складала 7 287,28 грн. (т.1 а с. 77).

24 лютого 2014 року державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату №41001585, яку направлено для виконання до бухгалтерії ДП Завод «Електроважмаш» (т.1 а.с. 85).

12 червня 2017 року до Індустріального відділу надійшло повідомлення з ДП Завод «Електроважмаш» про звільнення ОСОБА_1 з підприємства (т.1 а.с. 99, 100).

18 липня 2017 року боржником подано до відділу заяву про те, що він почав працювати в ТОВ «Тандем-2016» (т.1 а.с. 101-104).

13 грудня 2017 року державним виконавцем винесено постанову про передачу виконавчого провадження №41001585 у зв`язку з тим, що згідно з довідкою ТОВ «Тандем- 2016» боржник ОСОБА_1 працює в ТОВ «ТАНДЕМ-2016» на посаді начальника цеху з 07 червня 2017 року по теперішній час за адресою: АДРЕСА_1 , що за територіальною підвідомчістю належить до Київського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області (т.1 а.с. 108-109).

21 травня 2018 року державним виконавцем винесено постанову про передачу виконавчого провадження №41001585 у зв`язку з тим, що виконавче провадження відповідно до постанови про передачу виконавчого провадження надійшло до Київського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, у постанові про передачу виконавчого провадження зазначено про те, що боржник працює та отримує дохід на території Київського району міста Харкова. Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України. Отже, підстави для передачі виконавчого провадження до Київського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області відсутні, оскільки Законом надано право державному виконавцю звертати стягнення на доходи боржника по всій території України (т.1 а.с. 113-114).

11 червня 2018 року державним виконавцем Міжрайонного ВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області винесено постанову про прийняття виконавчого провадження (т.1 а.с. 112).

03 квітня 2019 року державним виконавцем було винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України №41001585, у зв`язку з тим, що після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження у ОСОБА_1 утворилася заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої згідно з розрахунком від 01 квітня 2019 за період з 15 травня 2012 року по 01 квітня 2019 року становить у розмірі 35 043,97 грн., що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців (т.1 а.с. 117).

01 грудня 2020 року ОСОБА_1 уклав договір №492 на туристичне обслуговування на загальну суму туристичних послуг 30 000 грн., термін подорожі з 04 грудня 2020 року по 12 грудня 2020 року (т. 1 а.с. 14-17).

04 грудня 2020 року заступником начальника відділу - начальником 1-го відділу впс «Бориспіль» капітаном ОСОБА_2 прийнято рішення про відмову у перетині державного кордону України громадянину України, яким ОСОБА_1 відмовлено у перетині державного кордону України у зв`язку з наявністю в базі даних Державної прикордонної служби України відомостей про те, що відповідно до постанови Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Головного територіального Управління юстиції у Харківській області від 03 грудня 2019 року №12814461150 тимчасово обмежено у праві виїзду з України (т. 1 а.с. 12-13).

Про відсутність заборгованості зі сплати аліментів начальнику Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Східного Міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Харків) стягувачем ОСОБА_3 07 грудня 2020 року було подано відповідну заяву (т.1 а.с. 25,118).

07 грудня 2020 року Головним державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Східного Міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Харків) Карповим О.В. було винесено постанову про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України та направлено цю інформацію до Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України (т.1 а.с. 23-24).

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до змісту постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 03 квітня 2019 року після винесення постанови про відкриття провадження 29 листопада 2013 року, яка була надіслана до виконання за місцем роботи боржника ДП Завод «Електроважмаш», утворилася заборгованість за період з 15 травня 2012 року по 01 квітня 2019 року у розмірі 35 043,97 грн., що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців.
Проте, як свідчать матеріали справи, листом головного бухгалтера ДП Завод «Електроважмаш» повідомлено, що згідно з виконавчим листом №2036/2247/2012 від 13 червня 2013 року у виконавчому провадженні №41001585 з ОСОБА_1 стягнуто та перераховано аліменти по 1/4 частині доходу з 25 березня 2014 року по 23 травня 2017 року на користь ОСОБА_3 . Погашена заборгованість в повному обсязі 7 287,28 грн. Стягнуто витрати у повному обсязі 31,63 грн. (т.1 а. с. 97).

Таким чином, постанова була надіслана, знаходилась на виконанні в ДП «Завод «Електроважмаш» та виконувалась.

Разом із тим, судом першої інстанції встановлено, що відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Східного Міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 12 грудня 2017 року та згідно з листом головного бухгалтера ДП «Електроважмаш» заборгованість за аліментами повністю погашена, тому заборгованість рахується з червня 2017 року, тобто з моменту зміни його місця роботи, та станом на 31 жовтня 2017 року становить 3 597,47 грн. Заборгованість по аліментах станом на 01 квітня 2019 року становить 35 043, 97 грн. (т.1 а.с. 122).

Водночас, як встановлено вище, ОСОБА_1 повідомив про зміну місця роботи, була прийнята постанова про передачу виконавчого провадження, однак докази того, що відповідна постанова була надіслана для виконання за новим місцем роботи з метою вирахування аліментів із заробітної плати боржника, матеріали справи не містять, а такий обов`язок законом покладений саме на державного виконавця та належить до його повноважень, оскільки положеннями закону передбачено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом, під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення, зокрема шляхом винесення постанов, які надсилає підприємству, установі, організації.

Відповідно до наведених вище положень законодавства визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику.

Проте, на запит ОСОБА_1 про надання інформації листом начальника Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Східного Міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Харків) №35 від 04.012021 року повідомлено, що згідно перевірки наявних документів, які знаходяться в матеріалах ВП №41001585, відсутній розрахунок заборгованості за період з 15 травня 2012 року по 01 квітня 2019 року включно. Підтвердження направлення постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України сторонам виконавчого провадження у відділі відсутні (т.1 а.с. 44).

При цьому, судом першої інстанції визнано, що сплату аліментів у встановлені строки відповідно до виконавчого листа та відсутність заборгованості підтверджено також і заявою стягувача ОСОБА_3 (т.1 а.с. 25).

07 грудня 2020 року головним державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Східного Міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Харків) Карповим О.В. після перевірки, якою було встановлено відсутність заборгованості зі сплати аліментів, винесено постанову про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України та направлено цю інформацію до Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України (т.1 а.с. 23-24).

За наведених обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження відповідних дій, спрямованих на виконання рішення суду, належним чином не вчиняв, тому є незрозумілим на підставі чого дійшов висновку про наявність заборгованості, постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України сторонам виконавчого провадження не надсилалася, що дозволяє дійти висновку про наявність підстав для визнання постанови такою, що винесена неправомірно та з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовна заява ОСОБА_1 до Держави України в особі Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), Державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди, підлягає задоволенню частково.

У зв`язку із тим, що внаслідок дій виконавчої служби позивач відповідно до договору на туристичне обслуговування не зміг здійснити подорож до Єгипту з 04 грудня 2020 року по 12 грудня 2020 року та перетнути кордон, вимушений був повернутися до м. Харкова та зміг вилетіти до Єгипту лише 09 грудня 2020 року, де перебував до 12 грудня 2020 року, з відповідача необхідно стягнути грошові кошти у сумі 17 400 грн. сплачених, але не використаних туристичних послуг.

Стосовно стягнення додаткових послуг за договором про надання туристичних послуг від 07 грудня 2020 року у розмірі 6 549 грн., то суд першої інстанції зазначив, що підстав для їх стягнення не вбачає, оскільки позивач з дружиною ними скористалися.

Стосовно стягнення витрат на проїзні документи АСК «Експрес» Київ-Харків 04 грудня 2020 року та Харків-Київ 07 грудня 2020 року у розмірі 1675 грн., то суд першої інстанції не знайшов підстав для їх задоволення, оскільки суду не надано належних доказів їх оплати саме позивачем, крім того враховано, що другий квиток придбаний на ім`я дружини позивача, якій не було відмовлено у перетині кордону, та вона не є стороною у справі.

Щодо стягнення посадочних документів на проїзд залізничним транспортом з м. Києва до аеропорту Бориспіль 08 грудня 2020 року у розмірі 159, 88 грн., то в них не вказано, на чиє ім`я вони придбані та не надано доказів понесення витрат на них саме позивачем.

Що стосується витрат на тестові дослідження 08 грудня 2020 року Covid 19 у розмірі 2 000 грн., то вони зроблені після зняття обмежень в перетині кордону, доказів понесення фактичних витрат на них саме позивачем (фіскальних чеків тощо) не надано, тому підстав для стягнення їх вартості судом першої інстанції не встановлено.

Стосовно витрат на таксі з м. Борисполя до м. Києва 04 грудня 2020 року в сумі 400 грн., проживання в готелі в розмірі 500 грн., транспортних витрат (таксі, оренда автомобіля) в розмірі 1600 грн., то належних доказів документального підтвердження фактичного понесення таких витрат у заявленому розмірі саме позивачем суду не надано та доказів того, що зазначені витрати були пов`язані та обумовлені саме вказаними обставинами, тому підстави для їх стягнення відсутні.

Стосовно стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, беручи до уваги конкретні обставини по справі, дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 1 500,00 грн.

В частині вирішення питання про розподіл судових витрат суд першої інстанції зазначив, що матеріали справи не містять акту прийому-передачі виконаних робіт, також не надано доказів на підтвердження фактичного понесення таких витрат на професійну правничу допомогу. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу та розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Судовий збір вирішено судом стягнути пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Апеляційний суд у складі колегії суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження, є правопорушення, що включає як складові елементи: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

У постановах Верховного Суду (від 29.08.2018 у справі №686/16161/16-ц; від 04.07.2018 у справі №641/2328/17; від 23.01.2019 у справі № 308/1990/16-ц) висловлено правову позицію про неможливість відшкодування шкоди у разі відсутності судового рішення про визнання протиправними рішень, дій або бездіяльності державного органу чи конкретної посадової (службової) особи державного органу (заподіювач шкоди), та наголошується на тому, що відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої виключно незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Таким чином, головною ознакою, на підставі якої у громадянина з`являється право на відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади є незаконність цих дій або бездіяльність його посадових осіб.

Збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи юридичним особам під час здійснення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом. Предметом доказування у такій справі є факти неправомірних дій (бездіяльності) державного виконавця при виконанні вимог виконавчого документа, виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) державного виконавця і заподіяння ним шкоди. Неправомірність дій (бездіяльності) державного виконавця має підтверджуватись належними доказами, зокрема відповідним рішенням суду, що набрало законної сили, або відповідним рішенням вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 25 жовтня 2005 року у справі №32/421.

Статтею 19 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Проте, матеріали справи не містять жодного розпорядчого документа або судового рішення, яким би було визнано незаконність рішень та дій (бездіяльності) посадової особи Міжрайонного ВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, що суперечить положенням ч. 6 ст. 81 ЦПК України, якою встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач не скористувався правом оскаржити дії або бездіяльність державного виконавця та звернувся до суду з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди передчасно. При цьому, звертаючись до суду першої інстанції з позовними вимогами про стягнення матеріальної та моральної шкоди, ОСОБА_1 вимоги про визнання дії чи бездіяльності про винесенні постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 03 квітня 219 року не заявлялось.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України позивач повинен довести обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Основними принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, відповідно до яких на позивача покладається обов`язок з доведення обґрунтованості та наявності підстав усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції.

Таким чином колегія суддів вважає, що для забезпечення принципу змагальності у цій справі позивачу необхідно було не лише послатись у позовній заяві на бездіяльність державного виконавця та зазначити про це, а і надати цьому належні докази, чого ним здійснено не було, суд першої інстанції на вказане уваги не звернув та дійшов до помилкового висновку щодо наявності підстав для стягнення на користь позивача матеріальної та моральної шкоди.

З врахування викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 3,4 ч.1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 

Згідно вимог ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 

Згідно матеріалів справи, Індустріальним ВДВС міста Харків Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) при подачі апеляційної скарги сплачено судовий збір у розмірі 1954,24 грн. (т.1 а.с. 191), який підлягає стягненню з ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч. 1, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п. 3,4, 381 – 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Сорокіної Олени Василівни – залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Індустріального відділу державної виконавчої служби міста Харків Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) - задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 вересня 2021 року – скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Держави України в особі Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), Державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Індустріального відділу державної виконавчої служби міста Харків Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) судовий збір у розмірі 1954,24 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 січня 2023 року.

СУДДІ:                А. І. Дорош                 О. А. Лобов                 В. М. Триголов