РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2023 року 
м. Рівне

Справа № 562/3695/17
Провадження № 22-ц/4815/220/23

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого (суддя-доповідач) Вейтас І.В.,
суддів: Майданіка В.В.,
Шимківа С.С., 
секретар – Пиляй І.С.
учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Єфремова Євгена Олександровича, який діє від імені ОСОБА_2 на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 01 листопада 2021 року, повне судове рішення складено 05 листопада 2021 року, у складі судді Мички І.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу та поділ майна, набутого за час спільного проживання однією сім`єю,
ВСТАНОВИВ:
В жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу та поділ майна, набутого під час спільного проживання однією сім`єю.
ОСОБА_1 позов мотивувала тим, що вона та ОСОБА_2 з липня 2001 року по січень 2015 року проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син – ОСОБА_3 . В період проживання однією сім`єю за рахунок спільних коштів сім`ї та в інтересах сім`ї ними набуто земельну ділянку та розташований на ній недобудований житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Протягом спільного проживання та ведення спільного господарства зазначений житловий будинок було завершено будівництвом. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11 жовтня 2019 року № 184462082 право власності на зазначене нерухоме майно 28 лютого 2014 року зареєстровано за  ОСОБА_2 за № 4899565.
ОСОБА_1 з урахуванням уточнень, просила встановити факт проживання її та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з липня 2001 року по січень 2015 року та визнати за нею право власності на 1/2 частку земельної ділянки та 1/2 частку розташованого на ній житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 01 листопада 2021 року позов задоволено.
Встановлено факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з липня 2004 року по січень 2015 року.
Припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_1 відносно відповідача ОСОБА_2 та визнано за ОСОБА_1 право часткової власності на Ѕ частку земельної ділянк АДРЕСА_1 ласті та Ѕ частку житлового будинку з надвірними буд АДРЕСА_1 ої області.
Рішення суду мотивовано тим, що позивачкою доведено факт перебування її з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах і проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а також ведення спільного господарства та наявності єдиного сімейного бюджету.
В період проживання однією сім`єю сторони придбали за спільні кошти земельну ділянку та житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за АДРЕСА_1 ої області. Сторони вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, спільно сплачували комунальні платежі, інші необхідні витрати, мали взаємні права та обов`язки, проживали однією сім`єю.
Відповідачем не спростовано презумпцію спільності права власності на майно, яке набуте подружжям в період спільного проживання.
З апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції звернувся адвокат Єфремов Є.О., який діє ОСОБА_2 питіна С.В.. Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем не доведено факт проживання сторін однією сім`єю. Також вказує на помилковість рішення суду про те, що сторони придбали спірне майно за спільні кошти. Зазначає на недопустимість показів свідків, оскільки з їх показів неможливо зробити висновок щодо придбання та будівництва спірного нерухомого майна за спіл ОСОБА_1 Голі ОСОБА_2 питіна С.В.. Крім того зазначає, що спірна земельна ділянка взагалі не може бути визнана спільною сумісною власністю подружжя, оскільки ОСОБА_2 тіним С.В. із земель комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації. Просив рішення суду скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Постановою Рівненського апеляційного суду від 23 червня 2022 року апеляцій ОСОБА_2 тіна С. В. задоволено частково. 
Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 01 листопада 2021 року скасовано в частині вимог про припинення права спільної сумісної ОСОБА_1 олік Н. М. ОСОБА_2 тіна С. В. та ви ОСОБА_1 олік Н. М. права часткової власності на 1/2 частки земельної д АДРЕСА_1 ої області та 1/2 частки житлового будинку з надвірними буд АДРЕСА_1 ої області та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні ОСОБА_1 олік Н. М. відмовлено.
В іншій частині рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 01 листопада 2021 року залишено без змін.
Постанову Рівненського апеляційного суду від 23 червня 2022 року в част ОСОБА_1 Голі ОСОБА_2 итіна С.В. про поділ майна, набутого під час спільного проживання однією сім`єю оскаржено в касаційном ОСОБА_1 Голік Н.М.. В іншій частині (встановлення факту п ОСОБА_1 Голі ОСОБА_2 итіна С.В. однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з липня 2004 року по січень 2015 року) постанова суду апеляційної інстанції ніким не оскаржувалась. 
Постановою Верховного Суду від 16 листопада 2022 року касаційн ОСОБА_1 Голік Н.М. задоволено частково. Постанову Рівненського апеляційного суду від 23 червня 2022 року в частині позов ОСОБА_1 Голі ОСОБА_2 итіна С.В. про поділ майна, набутого під час спільного проживання однією сім`єю скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 07 грудня 2022 року справу в частині позов ОСОБА_1 Голі ОСОБА_2 итіна С.В. про поділ майна, набутого під час спільного проживання однією сім`єю призначено справу до розгляду.
Отже, рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 01 листопада 2021 року переглядається судом апеляційної інстанції лише в частині поділу майна, ОСОБА_1 Голі ОСОБА_2 тіним С.В. під час спільного проживання однією сім`єю.
Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача, який підтримав апеляційну скаргу, позивача та її представника, які заперечують проти апеляційної скарги, дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встано ОСОБА_1 Голік ОСОБА_2 питін С.В. з липня 2001 року по січень 2015 року у перебували у незареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітн ОСОБА_3 ит ІНФОРМАЦІЯ_2 народження, на утримання якого рішенням Здолбунівського районного суду від 04 квітня 2014 року у справі № 562 ОСОБА_2 тіна С. В. стягнуто аліменти.
Згідно будинкової книги за 
АДРЕСА_2 а, кв. 20, у якій ОСОБА_1 олік Н. М., з 14 серпня 2004 року по 15 грудня 2011 року  був зареє ОСОБА_2 опитін С.В.. Факт п ОСОБА_2 итіна С.В. у вказаній квартир ОСОБА_1 олік Н. М. підтвердили також свідки, допитані судом першої інстанції.
З матеріалів справи с ОСОБА_2 итіну С.В. на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ № 216481 від 20 червня 2008 року належить земельна ділянка площеню 0,0813 га, що розта АДРЕСА_1 ої області (а.с.174, 175 т.1).
Вказана земельна ділянка ОСОБА_2 итіну С.В. у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель на підставі рішення № 294 від 16 травня 2008 року Богдашівської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області (а.с.176 т.1).
Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 09 квітня 2013 року у справі № 562/606/13- ц, що ніким не оскаржувалось та набрало законної сили, за ОСОБА_2 итіна С.В. до Богдашівської сільської ради в ОСОБА_2 тіним С.В. право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, які знахо АДРЕСА_1 ої області. У вказаному рішенні зазначено, що позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтував тим, що в процесі господарської діяльності без належного на те дозволу побудував на належній йому земельній ділянці житловий будинок з надвірними будівлями (а.с. 249 т.1).
Відповідно до статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
За правилами частини першої статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.
Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.
Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.
Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 01 листопада 2021 року в даній справі встановлено факт п ОСОБА_1 олік ОСОБА_2 тіна С. В. однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з липня 2004 року по січень 2015 року, рішення суду у вказаній частині набрало законної сили.
Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.
Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.
Майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.
Згідно з частиною другою статті 74 СК України на майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.
Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що стаття 74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком і жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції позивач пояснила, що спільно проживаючи з відповідачем вони мали спільний бюджет, вона працювала бухгалтером, на різних фірмах вела бухгалтерський облік, відповідач працював за наймом на будівництвах та ремонтах у фізичних осіб. Письмових доказів офіційних доходів обох із сторін надати суду не може. Спільно проживаючи та маючи спільну дитину, вони з відповідачем вирішили придбати АДРЕСА_1 ої області. Вказана земельна ділянка належала до земель запасу сільської ради, однак на ній було збудовано фундамент будинку, який ОСОБА_4 Ющуку М.А. якому в 2006 році було надано дозвіл на будівництво будинку. Позивач вказала, що власнику недобудованого будинку вони з відповідачем сплатили 14 000 доларів США, які були їх спільними коштами, однак письмових доказів договору вона надати не може. На час припинення спільного проживання та на сьогоднішній день, будинок не добудовано.
Факт наявності на земельній ділянці, що розта АДРЕСА_1 ої області та ОСОБА_2 итіну С.В. у власність на підставі рішення № 294 від 16 травня 2008 року Богдашівської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області, недобудованого будинку підтверджується рішенням № 88 Богдашівської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області від 15 вересня 2004 р ОСОБА_4 Ющуку М.А. надано дозвіл на будівництво нового житлового будинку за вказаною адресою. 15 серпня ОСОБА_4 Ющуку М.А. надано дозвіл на виконання будівельних робіт, та видано будівельний паспорт (а.с.190-196 т.1).
Представник відповідача в суді апеляційної п ОСОБА_2 питін С.В. вирішив приватизувати спірну земельну ділянку в 2008 році, на ній був недобудований будинок. Пояснити яким чином, було ОСОБА_2 тіним С.В. вказаний будинок не зміг, зазначаючи, що земельну ділянку було приватизовано безоплатно саме в такому вигляді.
Під час розгляду справи судом першої інстанції, з метою підтвердження факту спільного проживання та спільного придбання майна, позивач надала суду копії кредитних договорів, а саме :
- кредитного договору № 353 від 11 жовтня 2007 року, за умов ОСОБА_1 Голік Н.М. отримала в кредит 20 000 гривень (а.с. 68,69 т.1);
- кредитного договору № 369 від 19 жовтня 2007 року, за умов ОСОБА_2 питін С.В. отримав в кредит 10 000 гривень (а.с. 71-73 т.1);
- кредитного договору № 8/0811/07-1 ПКП від 08 листопада 2007 року за умов ОСОБА_1 Голік Н.М. отримала кредит у сумі 15 000 гривень (а.с.60, 61, т.1); 
- кредитного договору від 25 листопада 2008 року, за умов ОСОБА_2 питін С.В. отримав в кредит 4000 доларів США (а.с. 74-76 т.1);
- кредитний договір № 8/1801/08-4ПКП від 18 січня 2008 року, за умов ОСОБА_2 питін С.В. отримав в кредит 18000 гривень, (а.с.58,59), поручителем ОСОБА_1 Голік Н.М. (договір поруки № 8/1801/08-2 від 18 січня 2008 року (а.с.57);
- кредитного договору № 8/2209/08-1 ПКП від 22 вересня 2008 року за умов ОСОБА_1 Голік Н.М. отримала кредит у сумі 18000 гривень (а.с.55,56, т.1); 
- кредитний договір № 8/0110/08-1ПКП від 01 жовтня 2008 року, за умов ОСОБА_2 питін С.В. отримав в кредит 10 000 гривень, (а.с.77,78);
- договір № 002-17001-070312 від 07 березня 2012 року на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки за умов ОСОБА_1 Голік Н.М. встановлено кредитну лінію в розмірі 30 000 гривень (а.с.66,67 т.1). 
Позивач вказувала, що кошти отрима ОСОБА_2 іним С. В. в кредит, в тому числі за договорами, в яких вони були один у одного поручителями, витрачались спільно на придбання та будівлю спірного будинку.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції, на підставі поданих позивачем доказів, показів свідків, дійшов висновку про доведеність позивачем факту придбання спірного будинку  внаслідок їхньої спільної з відповідачем праці та за спільні грошові кошти, які були спільною власністю сторін, як подружжя.
Відповідачем такий висновок суду належними та допустими доказами не спростовано. Посилання представника відповідача на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 09 квітня 2013 року у справі № 562/606/13- ц за ОСОБА_2 итіна С.В. до Богдашівської сільської ради, яким в ОСОБА_2 тіним С.В. право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, які знахо АДРЕСА_1 ої області, як на преюдиційне рішення пр ОСОБА_2 тіним С.В. одноособово спірного будинку, колегія суддів не бере до уваги, оскільки під час розгляду справи № 562/606/13-ц не досліджувались обставини будівництва житлового будинку, ступінь його готовності, не враховано факт спільного проживання позивача без реєстраці ОСОБА_1 Голік Н.М.. 
Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.
Відповідно до положень частин першої – третьої статті 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
Позивач просила збільшити її частку при поділі спірного майна, однак, колегія суддів не вбачає для цього обставин, що мають істотне значення. Знаходження на ут ОСОБА_1 Голік Н.М. спільного сина сторін не є такою обставиною, оскільки з відповідача стягнуто аліменти на сина на користь позивачки, законодавством передбачено механізми примусового стягнення аліментів та заборгованості по ним. 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що позов ОСОБА_1 Голік Н.М. підлягають частковому задоволенню, а саме слід визнати спірний будинок спільною сумісною власністю сторін, поділити його, припинивши право спільної сумісної ОСОБА_2 итін ОСОБА_1 Голік Н.М., визнавши з кожним із сторін право власності на Ѕ частку спірного будинку.
Вирішуючи питання щодо спірної земельної ділянки суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Доводи апеляційної скарги про те, що спірна земельна д ОСОБА_2 Копитіним С.В. була набута ним як особиста приватна власність є юридично обґрунтованими, виходячи з наступного. 
Відповідно до Закону України «Про внесення зміни до статті 61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя» від 11 січня 2011 року статтю 61 СК України доповнено частиною п`ятою такого змісту: об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації.
Зазначена норма набула чинності з 08 лютого 2011 року, однак була виключена на підставі Закону України «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка» від 17 травня 2012 року № 4766, який набрав чинності 12 червня 2012 року.
Натомість статтю 57 СК України доповнено пунктом 5 частини першої, згідно з яким особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації.
Згідно з частинами першою, другою статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання чинності відповідними актами; акт цивільного законодавства не має зворотної дії в часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.
Таким чином, з урахуванням наведених змін до СК України правовий режим приватизованої земельної ділянки змінювався.
При цьому лише в період часу з 08 лютого 2011 року до 12 червня 2012 року земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації, визнавалась спільною сумісною власністю подружжя; до 08 лютого 2011 року та після 12 червня 2012 року така земельна ділянка належала до особистої приватної власності  чоловіка або дружини, яка використала своє право на безоплатне отримання частини земельного фонду.
Вказані висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 10 травня 2018 року у справі № 158/1016/16-ц, від 23 січня 2019 року у справі № 352/1974/15-ц.
Разом з тим, відповідно до частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).
Згідно з приписами частин першої та четвертої статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 689/26/17 (провадження № 14-47цс20), дійшла висновку про те, що при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, слід враховувати те, що зазначена норма статті 120 ЗК України закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства.
Колегія суддів зазначає, що при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 зазначеного Кодексу слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.
Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19) наголошено, що Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на важливість принципу superficies solo cedit (збудоване на поверхні слідує за землею). Принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства (пункт 8.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16 (провадження № 12-143гс18)).
Таким чино ОСОБА_1 и за Голік Н.М. визнано право власності на АДРЕСА_1 Рівненської області позовні вимоги про визнання права власності на 65% частки земельної ділянки за вказаною адресою підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до положень ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що за результатом касаційного перегляд ОСОБА_1 у скаргу Голік Н.М. було частково задоволено, постанову Рівненського апеляційного суду від 23 червня 2022 року в час ОСОБА_1 них ОСОБА_2 .М. до Копитіна С.В. про поділ майна, набутого під час спільного проживання однією сім`єю скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, судом апеляційної інста ОСОБА_1 ні вимоги Голік Н.М. про поділ майна, набутого за час спільного проживання однією сімє`ю задоволено частко ОСОБА_1 а користь Голік Н.М. п ОСОБА_2 енню з Копитіна С.В. судовий збір сплачений позивачкою за розгляд справи судом першої та касаційної інстанції. 
Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 382, 384 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу адвоката Єфремова Євгена Олександровича, ОСОБА_2 Сергія Вячеславовича задовольнити частково. 
Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 01 листопада 2021 року в час ОСОБА_1 к На ОСОБА_2 Сергія Вячеславовича про поділ майна, набутого під час спільного проживання однією сім`єю скасувати.

Визна АДРЕСА_1 Рівненської області спільною ОСОБА_1 к На ОСОБА_2 Сергія Вячеславовича та поділити вказаний житловий будинок, припинивши право спільної ОСОБА_2 Серг ОСОБА_1 к Наталії Миколаївни АДРЕСА_1 Рівненської області.

ОСОБА_1 за Голік Наталією Миколаївною право власності на Ѕ ча АДРЕСА_1 івського району Рівненської області.
ОСОБА_2 за Копитіним Сергієм Вячеславовичем право власності на АДРЕСА_1 олбунівського району Рівненської області.
ОСОБА_2 Стягнути з К ОСОБА_1 вича на користь Голік Наталії Миколаївні витрати по сплаті судового збору в сумі 2280 гривень.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя                                         І. В. Вейтас
Судді:                                                                 В. В. Майданік 

С. С. Шимків