Номер провадження: 22-ц/813/1768/23 
Справа № 523/15898/19
Головуючий у першій інстанції Дяченко В. Г.
Доповідач Князюк О. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.01.2023 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого судді: Князюка О. В.,
суддів: Погорєлової С.О., Заїкіна А. П.,
за участю секретаря – Власенко С.І., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 18.08.2021 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -
ВСТАНОВИВ:
Описова частина

До Суворовського районного суду м. Одеси звернувся представник ОСОБА_2 – ОСОБА_3 із заявою про перегляд рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 12.03.2020 року по цивільній справі № 523/15898/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу за нововиявленими обставинами.
Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 12.03.2020 року по цивільній справі № 523/15898/19 було задоволено позов ОСОБА_1 та розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 10.02.2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м. Полтави, про що зроблений актовий запис № 12; стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в у розмірі 768 грн. 80 коп.
В заяві про перегляд рішення по цивільній справі за нововиявленими обставинами ОСОБА_2 посилалася на те що на момент розгляду справи та прийняття рішення була вагітною, про що їй стало відомо лише після набрання рішенням законної сили. За таких обставин на думку відповідачки рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 12.03.2020 року має бути скасоване та провадження по справі – закрито.
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 12.03.2020 року заяву представника відповідача ОСОБА_2 – адвоката Криворучко Вікторії Олегівни про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами - задоволено.
Скасовано рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 12.03.2020 року по цивільній справі № 523/15898/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.
Провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - закрито.
Не погодившись з вищевказаним рішенням суду 01.09.2021 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просить скасувати ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 18.08.2021 року, а провадження у справі закрити.

При цьому посилаючись на те, що ксерокопії письмових доказів (медичне свідоцтво про народження №324) мають підчистки та нерозбірливі за текстом. 
Крім того, наголошує, що на час ухвалення рішення про розірвання шлюбу судом першої інстанції відповідач знала про свою вагітність, що свідчить про порушення судом першої інстанції норм п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України.
Якщо і припустити, що відповідачу стало відомо про вагітність лише в червні 2020 року то пройшло більше року перш ніж відповідач подав заяву про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, що є безумовною підставою для відмови у відкритті провадження.
Судом першої інстанції в порушення норм процесуального права було поновлено строк на подання заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами за власною ініціативою та без проведення судового засідання.
Апелянт наголошує, що судом першої інстанції було порушено засади змагальності сторін та порядок доказування.
Крім того, апелянт наголошує, що доказами, які підлягають оцінці та дослідженню є оригінали - свідоцтво про народження дитини серії НОМЕР_1 , Медичне свідоцтво про народження №324 від 16.10.2020 року та обмінна карта пологового будинку.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11.10.2021 року відкрито апеляційне провадження по справі.
Розгляд справи призначено на 24.03.2022 року о 10:00 год.

22 листопада 2021 року від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого остання просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
При цьому посилаючись на те, що як вбачається з медичного свідоцтва про народження №324 від 16.10.2020 року дитина народилась недоношеною на 30 тижні вагітності. За таких обставин, якщо вирахувати математично, то запліднення ОСОБА_2 відбулося в проміжок часу з 24.02.2020 року по 01.03.2020 року, а не 28.12.2019 року, як вказує ОСОБА_1 
ОСОБА_2 подала заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами з пропуском встановленого законом строку, проте в самій заяві зазначила поважність причин для поновлення пропущеного строку та в тій самій заяві висловила клопотання про поновлення їй строку.
14 листопада 2022 року на адресу Одеського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшли письмові пояснення.

Мотивувальна частина

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення наведеним нормам не відповідає з огляду на наступні обставини.
Так, судом першої інстанції при ухваленні 12.03.2020 року рішення про розірвання шлюбу встановлено, що позивач позов про розірвання шлюбу підтримав, відповідачка проти розірвання шлюбу не заперечувала, при цьому не погоджувалася з визначенням часу припинення сімейних відносин, зазначаючи, що сторони припинили ведення спільного господарства з 2018 року. 
З медичного свідоцтва про народження №324 від 16.10.2020р. вбачається, що дитина ( ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) народилася недоношеною на 30 тижні вагітності.
З обмінної карти ОСОБА_2 вбачається, що термін вагітності при першому відвідуванні лікаря 30.06.2020 року складає 17 тижнів, перший день останньої менструації 01.03.2020 року.
Також з матеріалів справи вбачається, що 02 липня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було укладено шлюб, про що Суворовськи районним в місті Одесі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зроблено відповідний актовий запис №405, свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 .
З копії обмінної карти вбачається, що ОСОБА_6 (нова дружина позивача) наразі перебуває у стані вагітності.
Згідно з частинами першою, другою статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.
Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.424 ЦПК України заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу може бути подано учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення.
Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.
Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.
Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення.
Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.
Згідно з частиною четвертою та п`ятою статті 423 ЦПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом. При перегляді судового рішення за нововиявленими обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.
При вирішенні питання про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.
Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (справа «Пономарьов проти України», рішення від 03 квітня 2008 року).
Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (справа «Праведная проти Росії», рішення від 18 листопада 2004 року).

Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (частина перша статті 24 СК України).
Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають спільні права та обов`язки (ст. 3 СК України).
Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Згідно з частиною другою статті 104, частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.
За змістом частини третьої статті 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.
Відповідно до частини першої статті 110, статті 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Відповідно до частини другої статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини.
Для цього необхідно з`ясувати структуру цивільного процесу (цивільного судочинства). Структурно цивільний процес складають судові провадження, які, у свою чергу, мають вертикально інтегруючий характер і визначають інстанційні періоди здійснення правосуддя. У доктрині цивільного процесуального права й процесуальній літературі переважним є визначення, що під стадією цивільного процесу розуміють сукупність процесуальних дій суду, учасників процесу, спрямованих на досягнення певної процесуальної мети.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільних процесуальних правовідносин та їх гарантій.
Зазначене дає підстави виходити з того, що за функціональним характером розрізняють, зокрема, такі стадії: пред`явлення позову, відкриття провадження у справі, судовий розгляд тощо.   
У вищенаведеній нормі частини другої статті 110 СК України встановлено лише неможливість пред`явлення позову про розірвання шлюбу за певних умов. Тобто, виходячи з граматичного способу тлумачення, у вказаній нормі СК України застосовується термінологія ЦПК України щодо пред`явлення позову (стаття 184 ЦПК України).
При цьому, якби законодавець мав на увазі й іншу стадію цивільного процесу, а саме розгляд справи з ухваленням рішення, то застосовував би інші вжиті граматичні конструкції, як наприклад, у статті 109 СК України або в частині першій статті 138 СК України, де йдеться про стадію ухвалення рішення суду.
У зв`язку з викладеним розширене або телеологічне тлумачення норми частини другої статті 110 СК України з метою її застосування і на стадії судового розгляду з ухваленням судового рішення не буде відповідати змісту вказаної норми права, а буде свідчити про можливу зміну закону, вихід за межі тексту закону, що не є повноваженням суду, а також обмежує доступ до суду.
У цій справі на час пред`явлення позову ОСОБА_1 усі вимоги закону виконав і факту вагітності відповідачки не було.
Отже, тлумачення положень частини другої статті 110 СК України свідчить про те, що вони спрямовані лише на унеможливлення пред`явлення позову про розірвання шлюбу до дружини, яка перебуває у стані вагітності, та протягом одного року після народження дитини, що надає право суду закрити провадження у справі, якщо згадана вимога на час пред`явлення позову не була додержана.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, яку застосував суд апеляційної інстанції, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Отже, положення пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України не передбачають закриття провадження у випадку, якщо у справах про розірвання шлюбу вагітність дружини настала після пред`явлення до суду позову.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).
Суд першої інстанції, переглядаючи справу за нововиявленими обставинами та закриваючи провадження у справі з посиланням на те, що факт вагітності дружини є безумовною правовою підставою, яка унеможливлює подальший розгляд справи, вищенаведене не врахував.

Зазначеного висновку дійшов Верховний суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду за результатами розгляду цивільної справи № 361/1017/20, так, з постанови від 07.11.2022 року вбачається, що при застосуванні положень частини другої статті 110 СК України визначальним є факт перебування дружини у стані вагітності або наявність у неї дитини, якій не виповнилося одного року, на день пред`явлення позову про розірвання шлюбу до суду.
Статтею 8 Конвенції визначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Валліанатос та інші проти Греції» зазначено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя».
Окрім цього, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку із цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні».
Втручання у право на повагу до сімейного життя становить порушення статті 8, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не має однієї або кількох законних цілей, зазначених у пункті 2 статті 8, а також не є «необхідним у демократичному суспільстві» для досягнення такої цілі чи цілей (рішення у справі «Йогансен проти Норвегії»). Під необхідністю втручання мається на увазі, що воно відповідає нагальній соціальній потребі і, зокрема, є пропорційним до поставленої законної мети (рішення у справах «Кутцнер проти Німеччини», «Савіни проти України»).
Відповідно до статті 12 Конвенції чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права.
Колегія суддів звертає увагу й на те, що відповідно до частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.
Принцип добровільності шлюбу передбачає як право на шлюб, так і право на розірвання шлюбу, що усуває порушення прав людини та випадків можливої дискримінації.
Право на справедливий суд, що гарантується статтею 6 Конвенції, також має реалізуватися через принципи справедливості, добросовісності та розумності, як універсальні засади регулювання сімейних відносин (частина дев`ята статті 7 СК України).
Збалансовуючи інтереси подружжя у наведеній ситуації при застосуванні частини другої статті 110 СК України, законодавець передбачив захист прав дитини. Так, відповідно до частини другої статті 122 СК України дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. При цьому, встановлюючи обмеження саме на пред`явлення позову про розірвання шлюбу протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини для обох з подружжя, законодавець, забезпечуючи правову охорону материнства і дитинства та регулювання сімейних відносин з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, намагаючись зберегти сім`ю й забезпечити право на сімейне виховання новонародженої дитини, при цьому поважає право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини шляхом розірвання шлюбу, якщо відпадають обставини, які слугують перепоною для пред`явлення позову.     
Ураховуючи викладене, суд першої інстанції у порушення вищевказаних вимог закону не звернув уваги на доводи позивача про те, що він та ОСОБА_2 сторони припинили ведення спільного господарства з 2018 року, проте відповідачка завагітніла у березні 2020 року, тобто після пред`явлення ним позову та через майже два роки після припинення спільного проживання. Відповідачкою ці обставини не спростовані.

Крім цього, колегія суддів приймає до уваги, що під час дії рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12.03.2020 року, яким було розірвано шлюб між  ОСОБА_1 та  ОСОБА_2  та в наступному здійснена державна реєстрація розірвання шлюбу, позивач  ОСОБА_1 зареєстрував шлюб із ОСОБА_5 .
Відповідно до ст. 25 СК України жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу.
Отже, питання, які порушує ОСОБА_2 у заяві про перегляд рішення не надавало суду першої інстанції підстав для скасування рішення про розірвання шлюбу за нововиявленими обставинами з урахуванням реєстрації позивачем іншого шлюбу, вимог статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не доведення допущення істотних порушень норм матеріального або процесуального права та задовольняючи заяву про перегляд рішення, суд першої інстанції залишив поза увагою відсутність у сторін наміру відновити сімейні відносини, наявність у ОСОБА_1 іншої сім`ї. Відновлення шлюбу у такому випадку є невиправданим і не відповідає вимогам статті 8; пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 18.08.2021 року – скасувати.
У задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 12.03.2020 року по цивільній справі № 523/15898/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу – відмовити.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 23 січня 2023 року.

Головуючий:                                                                                О. В. Князюк
Судді:                                                                  А.П. Заїкін
С.О. Погорєлова