Номер провадження: 22-ц/813/3121/23 
Справа № 520/11884/19
Головуючий у першій інстанції Калініченко Л. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.01.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Таварткіладзе О.М.,
суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,
за участю секретаря судового засідання: Дубрянської Н.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 лютого 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Державного підприємства «Сетам», ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», про визнання недійсними електронні торги, скасування протоколу та акту, визнання свідоцтва недійсним, скасування рішення державного реєстратора, визнання права власності, -

                                В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Одеси із позовом, який було уточнено, до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, ДП «СЕТАМ», ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – ПАТ «КБ «Надра» про визнання недійсними електронних торгів, скасування протоколу та акту, визнання свідоцтва недійсним, скасування рішення державного реєстратора, визнання права власності, мотивуючи це тим, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси у справі № 521/11667/13-ц з позивача на користь ПАТ «КБ «Надра» стягнуто заборгованість за кредитним договором від 16 липня 2007 року № 038/14/МК/2007-840 у сумі 1 425 162,03 дол. США та 5 886 841,47 грн. 27 лютого 2018 року з примусового виконання даного судового рішення постановою головного державного виконавця ВПВР ДДВС МЮУ відкрито виконавче провадження № 55890560. Також позивач вказав, що у забезпечення виконання зобов`язань за зазначеним кредитним договором між позивачем та ПАТ «КБ «Надра» 16.07.2007 укладений договір іпотеки, за умовами якого позивач передав Банку належне йому на праві власності нерухоме майно – домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначене нерухоме майно, яке є також і місцем його проживання, в порядку виконання рішення суду за заявкою державного виконавця передано на реалізацію ДП «СЕТАМ». Відповідно до протоколу проведення електронних торгів від 06 березня 2019 року № 391301 переможцем торгів з реалізації нерухомого майна – предмета іпотеки став ОСОБА_2 . На підставі виданого 17 квітня 2019 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Косюк О.П. свідоцтва про придбання нерухомого майна на аукціоні, ОСОБА_2 зареєстрував право приватної власності на домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Проте, на думку позивача, проведення електронних торгів з реалізації нерухомого майна – предмета іпотеки, відбулось з порушенням вимог законодавства, що є підставою для визнання таких електронних торгів недійсними, оскільки допущені порушення вплинули на результати електронних торгів та мали наслідком порушення прав і законних інтересів позивача через реалізацію належного останньому нерухомого майна за заниженою вартістю, а також призвели до суттєвого недоотримання грошових коштів державою в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від реалізації предмету іпотеки за такою заниженою вартістю. 
Зазначене стало підставою звернення позивача до суду з цим позовом, в якому позивач просив: 
- визнати недійсними електронні торги з реалізації домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається з двох житлових будинків – літ. «А» та літ. «Б» та споруд загальною площею 493,9 кв. м, проведені 06 березня 2019 року ДП «СЕТАМ» в процесі здійснення ВПВР ДДВС МЮУ виконавчого провадження № 55890560, з примусового виконання рішення Малиновського районного суду м. Одеси у справі № 521/11667/13-ц, відповідно до якого стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним від 16 липня 2007 року договором № 038/14/МК/2007-840 у загальній сумі 1 425 162,03 дол. США та 5 886 841,47 грн;
- скасувати протокол від 06 березня 2019 року № 391301 (реєстраційний номер лота 330915) з проведення електронних торгів з реалізації предмета іпотеки у вигляді домоволодіння, яке складається з двох житлових будинків літ. «А», літ. «Б» та споруд загальною площею 493,9 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , переможцем яких став ОСОБА_2 ;
- скасувати акт № 55890560/7 про реалізацію предмета іпотеки від 11 квітня 2019 року, складений головним державним виконавцем ВПВР ДДВС МЮУ Сидоренком Р. Г. та затверджений заступником директора департаменту – начальником ВПВР ДДВС МЮУ Клименком Р. В.;
- визнати недійсним свідоцтво серія та номер: 56, видане 17 квітня 2019 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Косюк О. П. на підставі акту № 55890560/7 про реалізацію предмета іпотеки, відповідно до якого ОСОБА_2 належить на праві власності майно, а саме – домоволодіння, яке складається з двох житлових будинків літ. «А», літ. «Б» та споруд загальною площею 493,9 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 ;
- скасувати рішення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Косюк О.П. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 46508121 від 17 квітня 2019 року, на підставі якого за ОСОБА_2 , зареєстровано право власності на домоволодіння, яке складається з двох житлових будинків літ. «А», літ. «Б» та споруд загальною площею 493,9 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1812629251101, номер запису про право власності: 31214685;
- визнати за ним право власності на домоволодіння, яке складається з двох житлових будинків літ. «А», літ. «Б» та споруд загальною площею 493,9 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 12 лютого 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. 
Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 лютого 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.
Постановою Одеського апеляційного суду від 16 червня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 лютого 2020 року – без змін. 
Дану постанову апеляційного суду ОСОБА_1 оскаржив в касаційному порядку.
Постановою Верховного Суду від 20 травня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, постанову Одеського апеляційного суду від 16 червня 2020 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Одеського апеляційного суду від 09.06.2022 року справу розподілено на колегію суддів у складі: головуючий суддя – Таварткіладзе О.М., судді Заїкін А.П., Князюк О.В.
Протоколом про повторний розподіл справи між суддями Одеського апеляційного суду від 15.06.2022 року через відпустку судді Князюка О.В. замість останнього визначено іншого суддю судової колегії – Погорєлову С.О.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 15.06.2022 року справу прийнято до провадження і призначено її розгляд на 24.01.2023 року на 14-00 г.
Будучи в розумінні ст.ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, призначеної на 24.01.2023 року на 14.00 годину, сторони до суду не з`явились, причини неявки не повідомили, із клопотаннями про відкладення розгляду справи не звертались, про слухання справи в режимі відеоконференції не клопотали.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Відповідно до висновків Верховного Суду по справі №361/8331/18 - якщо учасники процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Таким чином, враховуючи розумні строки розгляду апеляційної скарги на рішення суду, усвідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, балансу сторін у якнайшвидшому розгляді справи, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності належно сповіщених сторін.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наведених у цій постанові підстав.
Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Залишаючи позов ОСОБА_1 без задоволення, суд першої інстанції виходив з того, що:
- ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження» визначено самостійну процедуру оскарження порушень, допущених державним виконавцем при підготовці прилюдних торгів і тому викладені у позовній заяві доводи про порушення державним виконавцем під час підготовки прилюдних торгів, не можуть бути підставою для визнання електронних торгів недійсними;
- ОСОБА_1 не надав суду жодних належних та допустимих доказів про порушення процедури проведення електронних торгів, які могли б бути підставою для визнання торгів недійсними та не довів порушення його прав та інтересів відповідачами.
Колегія суддів погоджується з таким висновком районного суду.
Судом встановлено, з матеріалів справи вбачається, що:
- 06 липня 2007 року між ОСОБА_1 та ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», укладений кредитний договір за № 038/14/МК/2007-840, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 712 000,00 дол. США, строком до 15 липня 2022 року, зі сплатою процентів та інших передбачених договором платежів згідно Графіку;
- з метою забезпечення виконання зазначеного кредитного договору між ОСОБА_1 та ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н. Ю., зареєстрований в реєстрі за № 2208, за умовами якого ОСОБА_1 передав в іпотеку Банку нерухоме майно – домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що розташоване на земельній ділянці, площею 484 кв. м, документи на яку не оформлені;
- сторонами в іпотечному договорі визначено, що вартість предмета іпотеки становить 3 598 640,13 грн., що за курсом НБУ еквівалентно 712 542,60 доларів США;
- одночасно, між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладений договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю., зареєстрований в реєстрі за № 2207, за умовами якого ОСОБА_1 придбав домоволодіння, за адресою: АДРЕСА_1 , розташоване на земельній ділянці, площею 484 кв. м, яке в цілому складається із: двох житлових будинків літ. «А», літ. «В», мостіння – 1, огорожі – 1, житловою площею 227,7 кв. м., загальною площею 514,1 кв.м.;
- Малиновський районний суд м. Одеси рішенням від 14 лютого 2017 року у справі №521/11667/13-ц позов ПАТ КБ «Надра» задовольнив. Стягнув солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором від 16 липня 2007 року № 038/14/МК/2007-840 в розмірі 1 699 946,69 дол. США, що за курсом НБУ на 27 травня 2015 року еквівалентно 36 418 760,41 грн., з яких: 698 287,08 дол. США – за тілом кредиту, 684 076,15 дол. США – по відсоткам; 274 784,66 дол. США – пеня за прострочення сплати кредиту; 42 798,80 дол. США – штраф за порушення умов кредитного договору та витрати по сплаті судового збору в сумі 3 441,00 грн у рівних частках. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Надра» про визнання недійсним кредитного договору відмовив;
- рішенням апеляційного суду Одеської області від 30 листопада 2017 року, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2017 року в частині позовних вимог ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором змінено. Позов ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь ПАТ «КБ «Надра» за укладеним між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1 кредитним договором від 16 липня 2007 року № 038/14/МК/2007-840, укладеним між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_4 договором поруки від 16 липня 2007 року, заборгованість станом на 27 травня 2015 року: за кредитом в сумі 698 287,08 дол. США, за процентами в сумі 684 076,15 дол. США, пеню за прострочення сплати кредиту за період з 25 травня 2014 року по 25 травня 2015 року в сумі 5 886 841, 47 грн., штраф в сумі 42 798,80 дол. США, а всього в загальній сумі 1 425 162,03 дол. США та 5 886 841, 47 грн. У решті рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2017 року залишено без змін;
- на виконання рішень Малиновського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2017 року та Апеляційного суду Одеської області від 30 листопада 2017 року, 29 січня 2018 року Малиновським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист № 521/11667/13-ц щодо боржника ОСОБА_1 , про стягнення з останнього на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором у розмірі 1 425 162,03 дол. США та 5 886 841,47 грн.;
- на підставі зазначеного виконавчого листа, 27 лютого 2018 року державним виконавцем ВПВР ДДВС МЮУ Сидоренком Р.Г. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 55890560;
- постановою від 25 квітня 2018 року проведено опис та арешт майна боржника, а саме: домоволодіння, яке складається з двох житлових будинків – літ. «А», літ. «Б» та споруд, загальною площею 493,9 кв. м, що розміщуються на земельній ділянці, яка належить третій особі, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ;
- постановою державного виконавця від 14 серпня 2018 року призначено суб`єкт оціночної діяльності – суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні - ТОВ «Українська експертна група», якій доручено надати звіт (висновок) про ринкову вартість описаного майна;
- ТОВ «Українська експертна група» 08 жовтня 2018 року проведено оцінку арештованого майна та складено звіт про оцінку майна за № 17718, згідно з яким загальна ринкова вартість об`єкту оцінки домоволодіння, яке складається з двох житлових будинків – літ. «А», літ. «Б», та споруд, загальною площею 493,9 кв. м, що розміщуються на земельній ділянці, яка належить третій особі та не входить до об`єкту оцінки, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , становить 2 849 521,00 грн.;
- державний виконавець 05 грудня 2018 року направив на адресу ОСОБА_1 та ПАТ «КБ «Надра» повідомлення про те, що проведені дії з опису й арешту майна боржника та оцінки спірного нерухомого майна, яка встановлена відповідно до звіту про оцінку майна за від 08 жовтня 2018 року № 17718. У повідомленні також зауважено, що згідно з частиною п`ятою статті 57 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення;
- 05 жовтня 2018 року державним виконавцем подано до ДП «СЕТАМ» заяву за № 55890560/7-20.1 на реалізацію арештованого майна ВП №55890560 та направлено документи стосовно домоволодіння, яке складається з двох житлових будинків літ. «А», літ. «Б» та споруд, загальною площею 493,9 кв. м, що розміщуються на земельній ділянці, яка належить третій особі, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , вартість якого встановлено в сумі 2 849 521,00 грн., для проведення реалізації майна, описаного та арештованого державним виконавцем при примусовому виконанні виконавчого листа № 521/11667/13-ц, виданого 29 січня 2018 року Малиновським районним судом м. Одеси;
- згідно з протоколом № 383357 проведення електронних торгів від 21 січня 2019 року, ДП «СЕТАМ» 21 січня 2019 року розпочаті торги домоволодіння, яке складається з двох житлових будинків літ. «А», літ. «Б» та споруд, загальною площею 493,9 кв. м, що розміщуються на земельній ділянці, яка належить третій особі, за адресою: АДРЕСА_1 , за номером лота № 323313, за стартовою ціною 2 849 521,00 грн., однак торги не відбулись, дата і час завершення торгів: 21 січня 2019 року о 18:00 г.;
- державний виконавець 25 січня 2019 року направив на адресу ОСОБА_1 виклик за № 55890560/7-20.1, яким його зобов`язано з`явитись 15 січня 2019 року о 11:30 г., за адресою: АДРЕСА_2 , для сплати боргу за виконавчим документом або надання підтверджуючих документів про сплату боргу;
- 14 лютого 2019 року до виконавчої служби надійшов лист від ОСОБА_1 , за вх. № П-2838, яким він підтвердив отримання виклику державного виконавця 04 лютого 2019 року та повідомив, що не перешкоджає державній виконавчій службі здійснювати передбачені чинним законодавством заходи, пов`язані із виконанням рішення суду у справі №521/11667/13-ц, зобов`язується сприяти скорішому виконанню рішення суду. У цьому листі він також повідомив, що мешкає за іншою адресою, проте клопотання щодо направлення йому листів на іншу адресу не заявляв;
- 06 березня 2019 року ДП «СЕТАМ» провело електронні торги, на яких реалізоване домоволодіння (реєстраційний номер лота 330915), згідно з протоколом проведення електронних торгів від 06 березня 2019 року № 391301 переможцем торгів визначено учасника № 6 ( ОСОБА_2 );
- підстава визначення переможця: особлива ставка. Стартова ціна лоту визначена в сумі 2 279 616,80 грн.; ціна продажу склала: 2 303 333,00 грн., сума сплаченого гарантійного внеску – 113 980,84 грн.;
- 26 березня 2019 року державним виконавцем видано розпорядження № 55890560/7 відповідно до якого, грошові кошти в сумі 2 188 166,35 грн., що надійшли 21 березня 2019 року на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого листа № 521/11667/13-ц, виданого 29 січня 2018 року, необхідно перерахувати в наступному порядку: 1 968 888,42 грн. на користь ПАТ «КБ «Надра» у рахунок погашення заборгованості; 218 816,63 грн. – у рахунок сплати виконавчого збору; 461,30 грн. – у рахунок погашення витрат виконавчого провадження;
- зазначені грошові кошти сплачені в належному розмірі, що підтверджується платіжними дорученнями № 3895, № 3894, № 3893 від 26 березня 2019 року;
- 11 квітня 2019 року державним виконавцем Сидоренком Р. Г., видано акт № 55890560/7 про реалізацію предмета іпотеки, затверджений заступником директора департаменту начальником ВПВР ДДВС МЮУ Клименком Р. В., у якому підтверджено інформацію щодо зазначених обставин з реалізації предмету іпотеки, сплати визначених сум грошових коштів та встановлено, що цей акт є підставою для видачі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів;
- копія зазначеного акту направлена державним виконавцем на адреси сторін виконавчого провадження та ОСОБА_2 за вих. №55890560/20.1-7 ОСОБА_1 акт направлений на адресу: АДРЕСА_1 ;
- 17 квітня 2019 року державним виконавцем винесено постанову про зняття арешту з майна, якою скасовано арешт з домоволодіння, яке складається з двох житлових будинків літ. «А», літ. «Б» та споруд, загальною площею 493,9 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 ;
- одночасно, державним реєстратором – приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Косюк О. П. винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 46508121 від 17 квітня 2019 року, на підставі якого проведено державну реєстрацію права власності на домоволодіння, яке складається з двох житлових будинків літ. «А», літ. «Б» та споруд, загальною площею 493,9 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 , номер запису про право власності: 31214685.
Підстава виникнення права власності: свідоцтво про придбання нерухомого майна на аукціоні з реалізації заставленого майна, серія та номер: 56, видане 17 квітня 2019 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Косюк О. П.
Зазначені обставини підтверджуються Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 24 травня 2019 року № 167872499;
- 03 травня 2019 року до державної виконавчої служби надійшов лист від ОСОБА_1 за № П-7891, в якому останній повідомив, що 02 квітня 2019 року він отримав протокол № 391301 про проведення електронних торгів, в якому зазначено, що переможцем торгів є ОСОБА_2 , з ціною придбання лоту за 2 303 333,00 грн. та повідомив, що висновок про оцінку майна він не отримував, має право в 10-денний строк на його оскарження, у зв`язку з чим просить виконавця надіслати йому копію такого висновку;
- 29 травня 2019 року ОСОБА_1 , будучи незгодним з проведеними електронними торгами, зокрема встановленою вартістю предмета іпотеки, за яку реалізоване належне йому на праві власності майно, звернувся до суду з цим позовом.
Колегія суддів виходить з наступного.
Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у статті 16 ЦК України.
Відповідно до частини другої статті 16, частини першої статті 215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених частинами першою-третьої, п`ятої, шостої статті 203 цього Кодексу, зокрема у зв`язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України «Про виконавче провадження».
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Статтею 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.
Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає у продажу майна, тобто у забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та враховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак, є правочином.
Зазначений висновок узгоджується з положеннями статей 650, 655, частиною четвертою статті 656 ЦК України, які відносять публічні торги до договорів купівлі-продажу.
Таким чином, відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі-продажу, а тому така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, встановлених частинами першою-третьою, шостою статті 203 ЦК України (частина перша статті 215 ЦК України).
Разом з тим, оскільки за змістом частини першої статті 215 ЦК України підставами недійсності вчиненого за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його вчинення, тобто безпосередньо за результатами прилюдних торгів, то підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил їх проведення.
Згідно з частинами першою, другою статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України.
Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що вони не встановлюють порядку та правил проведення прилюдних торгів, а лише закріплюють, як і стаття 650 ЦК України, такий спосіб реалізації майна, як його продаж на прилюдних торгах і відсилають до інших нормативно-правових актів, якими повинен визначатися порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна.
Відповідно до вищенаведених правових норм виконавець здійснює лише підготовчі дії з метою проведення прилюдних торгів (у тому числі й оцінку майна), а самі прилюдні торги з реалізації нерухомого майна організовують і проводять спеціалізовані організації, з якими виконавчою службою укладається відповідний договір.
Згідно з пунктом 1 Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5, в редакції, чинній на час проведення електронних торгів, електронні торги - продаж майна за допомогою функціоналу центральної бази даних системи електронних торгів, за яким його власником стає учасник, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну.
При вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити, чи мало місце порушення вимог порядку та інших норм законодавства при проведенні електронних торгів, чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів, чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів.
Тобто для визнання судом електронних торгів недійсними необхідним є: наявність підстав для визнання прилюдних торгів недійсними (порушення правил проведення електронних торгів); встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.
Аналогічні за змістом правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1884цс15, від 25 листопада 2015 року у справі № 6-1749цс15, від 06 квітня 2016 року у справі № 3-242гс16, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-2988цс15, від 29 червня 2016 року у справах № 6-370цс16 та № 6-547цс16, від 29 листопада 2017 року у справі № 6-231цс17.
У постанові Верховного Суду України від 24 жовтня 2012 року у справі № 6-116цс12 зазначено, що «відповідно до частини першої статті 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу. Згідно із частиною другою статті 16, статті 215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу. Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак є правочином. Таким чином, ураховуючи, те що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину (статі 203, 215 ЦК України). Необхідно також зазначити, що оскільки виходячи зі змісту частини першої статті 215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами прилюдних торгів, то підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених саме Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5 та зареєстрованого в зазначеному Міністерстві 02 листопада1999 року за № 745/4838. Що стосується порушень, допущених державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV від 21 квітня 1999 року, до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо (статі 18, 24-27, 32, 33, 55, 57цього Закону), то такі дії (бездіяльність) державного виконавця підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом (зокрема, частина сьома статті 24, частина четверта статті 26, частина третя статті 32, частина третя статті 36, часина друга статті 57, статі. 55, 85 Закону). Отже, дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними. Оскільки, як убачається із заяви про перегляд судових рішень і матеріалів справи, підставами для пред`явлення позову про визнання прилюдних торгів від 03 лютого 2004 року недійсними є як недодержання державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV від 21 квітня 1999 року, так і недодержання спеціалізованою організацією - філією «Чернівецький аукціонний центр» - вимог Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, то при вирішенні позову про визнання прилюдних торгів недійсними суду необхідно було встановити такі факти: чи мало місце порушення вимог Тимчасового положення та інших норм при проведенні прилюдних торгів; чи вплинули ці порушення на результати торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати торгів».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 367/6231/16-ц (провадження № 14-529цс19) зазначено, що «для застосування наслідків недотримання вказаних вимог, при вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити чи мало місце порушення вимог Тимчасового порядку та інших норм законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів. Апеляційний суд вірно вказував, що до предмета доказування в даній справі належало дотримання порядку проведення прилюдних торгів, а саме встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених Тимчасовим порядком, а саме: правил які визначають процедуру підготовки, проведення електронних торгів (опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію нерухомого майна; направлення письмового повідомлення державному виконавцю, стягувану та боржнику про дату, час та місце проведення електронних торгів, а також стартову ціну реалізації майна тощо) (розділ 3); правил, які регулюють сам порядок проведення електронних торгів (розділ 5); правил, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів (розділ 7). Разом із тим порушення, допущені державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом про ВП 1999, до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо (статі 18, 24-27, 32, 33, 55, 57 цього Закону), підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом (зокрема, частиною сьомою статті 24, частиною четвертою статті 26, частиною третьою статті 32, частиною третьою статті 36, частиною другою статті 57, статей 55, 85 цього Закону)».
Таким чином, головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому окрім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів, повинні бути й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними.
Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).
Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.06.2019 у справі №308/12150/16-ц дійшла висновку, що визначення вартості майна боржника є процесуальною дією державного виконавця (незалежно від того, яка конкретно особа - сам державний виконавець чи залучений ним суб`єкт оціночної діяльності - здійснювала відповідні дії) щодо примусового виконання рішень відповідних органів, уповноважених осіб та суду. 
При цьому, предметом скарги буде визнання недійсною оцінки нерухомого майна, яке належить особі на праві власності, проведеної суб`єктом оціночної діяльності у межах процедури виконавчого провадження.
Аналогічний висновок щодо можливості оскарження оцінки майна в порядку оскарження рішень та дій виконавців зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 821/197/18.
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2018 у справі № 914/881/17, постанові Верховного Суду від 15.02.2019 у справі №914/85/18 зазначено про право учасника виконавчого провадження оскаржити оцінку майна та про недопустимість під час оцінки майна у виконавчому провадженні для подальшої передачі на примусову реалізацію на торгах застосовувати ліквідаційну оцінку цього майна, яка не є тотожною з ринковою.
Таким чином, заявник повинен звертатися саме зі скаргою на дії приватного/державного виконавця, які, на його думку, полягають у неправильному визначенні вартості майна боржника.
Подібна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04.03.2020 року у справі №754/2961/17, де в межах скарги на дії приватного виконавця заявлялися вимоги про визнання недійсним звіту про оцінку нерухомого майна. 
Суд першої інстанції, установивши відсутність порушень, що могли вплинути на результати торгів, зробив правильний висновок про відмову у задоволенні позову, оскільки належних та допустимих доказів порушення вимог Тимчасового порядку та інших норм законодавства при проведенні електронних торгів, які могли б вплинули на результати електронних торгів позивачем не надано. 
Згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень ОСОБА_1 у березні 2019 року звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси зі скаргою на рішення, дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, за участю стягувача акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», за участю товариства з обмеженою відповідальністю «Українська експертна група», яка прийнята судом до провадження 14.03.2019 року. У даній скарзі ОСОБА_1 просив: - скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сидоренко Р.Г. від 14 серпня 2018 року ВП №55890560 про призначення суб`єкта оціночної діяльності – суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні – товариства з обмеженою відповідальністю «Українська експертна група»; - визнати висновок про вартість майна у вигляді домоволодіння по АДРЕСА_1 від 8 жовтня 2018 року, виконаний ТОВ «Українська експертна група», в сумі 2 849 521,00 грн. таким, що не може бути використаний в рамках виконавчого провадження №55890560 для визначення вартості арештованого майна у вигляді домоволодіння по АДРЕСА_1 з метою його подальшої реалізації з електронних торгів державним підприємством «Сетам»; - визнати дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сидоренко Р.Г. в рамках виконавчого провадження №55890560 в частині визначення вартості арештованого майна у вигляді домоволодіння по АДРЕСА_1 на підставі висновку про вартість майна Одесі від 8 жовтня 2018 року, виконаного ТОВ «Українська експертна група», в сумі 2849521грн. неправомірним; - визнати дії щодо подання державному підприємству «Сетам» заявки начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Клименко Р.В. на реалізацію арештованого майна в рамках виконавчого провадження №55890560 від 5 грудня 2018 року за №55890560/7-20.1 у вигляді домоволодіння по АДРЕСА_1 загальною площею 493,9 кв. м, яке складається з двох житлових будинків літ. «А», літ. «Б» та споруд, з електронних торгів за визначеною на підставі висновку про вартість майна від 8 жовтня 2018 року, виконаного ТОВ «Українська експертна група», в сумі 2849521,00 грн. неправомірним; - скасувати заявку начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Клименко Р.В. на реалізацію арештованого майна в рамках виконавчого провадження №55890560, надану державному підприємству «Сетам» від 5 грудня 2018 року за №55890560/07-20.1 у вигляді домоволодіння по АДРЕСА_1 загальною площею 493,9 кв. м, яке складається з двох житлових будинків літ. «А», літ. «Б» та споруд, з електронних торгів за визначеною на підставі висновку про вартість майна від 8 жовтня 2018 року, виконаного ТОВ «Українська експертна група», в сумі 2849521,00 грн.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 09.04.2019 року зупинено стягнення за виконавчим листом №521/11667/13-ц, виданим 29 січня 2018 року Малиновським районним судом м. Одеси про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь АТ «КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором №038/14/МК/2007-840 від 16 липня 2007 року в загальній сумі 1425162,03 доларів США та 5886841,47 грн., до розгляду скарги.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 12.09.2019 року, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного суду від 10.12.2021 року скаргу ОСОБА_1 на рішення, дії державного виконавця залишено без задоволено.
Ухвалою Верховного Суду від 07 вересня 2022 року поновлено ОСОБА_1 строк касаційного оскарження ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 12 вересня 2019 року та постанови Одеського апеляційного суду від 10 грудня 2021 року та відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 12 вересня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 10 грудня 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення, дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, за участю стягувача - Акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», за участю Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська експертна група».
Доводи апеляційної скарги про помилковість висновку та рішення суду першої інстанції, яким відмовлено у позові про визнання електронних торгів недійсними з посиланням на порушення прав позивача неналежною оцінкою майна, що вплинуло на остаточну ціну його реалізації, яка є суттєво нижчою від реальної вартості майна, не підтверджені належними доказами і не узгоджуються з встановленими обставинами.
Встановленими у справі обставинами та дослідженими доказами не спростовано, що ДП «СЕТАМ» не дотрималось вимог щодо повідомлення учасників про проведення електронних торгів та самої процедури їх проведення.
Отже, позивачем не доведено порушення його прав та інтересів відповідачами у справі: Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, ДП «СЕТАМ», ОСОБА_2 при проведенні електронних торгів з реалізації нерухомого майна.
Таким чином доводи апеляційної скарги про порушення встановлених законодавством правил проведення електронних торгів, впливу таких порушень на результати торгів, а також порушення законних прав позивача такими порушеннями висновок районного суду не спростовують і зведені лише до незгоди з висновком райсуду без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, які надані сторонами та невірне застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини. 
У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Зазначений Висновок також звертає увагу на те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Так, у справі «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99; від 27 вересня 2001 р., пункт 30). Разом з тим, у рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява серія A № 303-A; від 9 грудня 1994 р.; пункт 29).
Отже, у рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.
Враховуючи наведене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 лютого 2020 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено: 21.02.2023 року

Головуючий                О.М. Таварткіладзе

Судді:                А.П. Заїкін

                                                                       С.О. Погорєлова