ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2023 року	Львів	Справа № 300/8478/21 пров. № А/857/12607/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                      Святецького В.В.          
суддів                                                                            Гудима Л.Я., Довгополова О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення  Івано-Франківського окружного адміністративного суду  від 06 квітня 2022 року  у справі № 300/8478/21 (головуючий суддя Микитюк Р.В., м. Івано-Франківськ) за адміністративним позовом Головного управління ДПС в Івано-Франківській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року Головне управління ДПС в Івано-Франківській області звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути в дохід місцевого бюджету заборгованість на суму 45099, 53 грн з ОСОБА_1 .
Рішенням від 06 квітня 2022 року Івано-Франківський окружний адміністративний суд позов задовольнив повністю.
Стягнув з фізичної особи ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )    в дохід місцевого бюджету податковий борг в сумі 45099 (сорок п`ять тисяч дев`яносто дев`ять) гривень 53 копійки.    
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує на те, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки тим обставинам, що податкова вимога №136-17 від 12.01.2017 не є належним доказом у даній справі,  оскільки така видана за узгодженими зобов`язаннями станом на 11.07.2017, які не стосуються і фізично не можуть стосуватися зобов`язань, визначених податковими повідомленнями рішеннями від 24.05.2021, якими визначено податкові зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості за податковий період – 2020. 
Також матеріали справи не містять жодного документального доказу того, що зобов`язання, визначені ППР від 24.05.2021, є зростанням податкового боргу, визначеного вимогою №136-17.
З огляду на вказане, в суду не існувало жодної законної підстави для задоволення позовних вимог податкового органу, оскільки не існує законних підстав для стягнення зазначеної суми в судовому порядку у зв`язку з тим, що позивач не надав документів, які підтверджують те, що грошова сума в розмірі 45099,53 грн є податковим боргом і відповідно у позивача виникло право звернення до суду про їх примусове стягнення за рішенням суду.
Також апелянт вважає оскаржуване рішення незаконним із тих підстав, що ухвалене за вимогами організації, яка не є органом державної влади і не має права на звернення до суду з позовом про стягнення податкового боргу.
З огляду на викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Позивач подав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому спростовує її доводи та просить залишити рішення суду першої інстанції без змін. 
На підставі пункту 3 частини 1  статті 311 КАС України  розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в контролюючому органі як платник податків.
ГУ ДПС в Івано-Франківській області складено податкові повідомлення-рішення форми «Ф» від 24.05.2021 № 0311182-2408-0907 на суму 16088,11 грн та № 0311183-2408-0907 на суму 29011,42 грн, якими визначено податкове зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за податковий період 2020 рік.
Згідно рекомендованого поштового відправлення податкові повідомлення-рішення були вручені ОСОБА_1 , що не заперечувалося відповідачем.
Також  відповідачем було складено податкову вимогу форми «Ф» №136-17 від 12.01.2017 на суму боргу 1632, 36 грн, яка була вручена боржнику, що також підтверджується наявним у матеріалах справи повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення. 
У зв`язку з несплатою відповідачем у добровільному порядку визначеної податковими повідомленнями – рішеннями суми заборгованості, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Задовольняючи повністю адміністративний позов, суд першої інстанції керувався тим, що сума узгодженого грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в загальному розмірі 45099,53 грн є податковим боргом відповідача, який ним не сплачено, а тому такий підлягає стягненню на підставі рішення суду.
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені  ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.2  ст.19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до пп.  16.1.4 п. 16.1 статті 16 Податкового кодексу України  платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
За пп.  14.1.39 п. 14.1 стаття 14 Податкового кодексу України  грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Згідно з пп.  14.1.156 п. 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).
Відповідно до пп.14.1.175 п.14.1 статті 14 ПК України  податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.
Пунктом  38.1 статті 38 Податкового кодексу України  передбачено, що виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
Згідно з п.п.36.2-36.3  Податкового кодексу України  податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком, збором та є безумовним і першочерговий стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом.
Правове регулювання обчислення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, строк сплати та порядок зарахування до бюджетів, передбачено  статтею 266 Податкового кодексу України.
Відповідно до пп.  266.1.1 п. 266.1 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі, його частка (п.п.  266.2.1 п.266.2 статті 266 ПК України).
За змістом пп.  266.7.1 п. 266.7 статті 266 Податкового кодексу України  обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.
Згідно з пп. 54.3.3 п. 54.3 статті 54 Кодексу контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.
Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком) (п.п.  266.7.2 п.266.7 статті 266 ПК України).
Податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується, зокрема, фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення (п.п. 266.10.1 п.266.10 статті 266 І1К України).
Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток, яка обчислюється податковим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Згідно з п.  58.1 статті 58 Податкового кодексу України  у разі коли сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до  статті 54 цього Кодексу  (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.
Пунктом  58.3. статті 58 Податкового кодексу України  визначено, що податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її законному представникові або надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого її місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом  42.4 статті 42  цього  Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.
На виконання вимог  статті 266 ПК України   контролюючий орган  визначив ОСОБА_1 суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості за 2020 рік та сформував податкові повідомлення-рішення форми "Ф" від 24.05.2021 за №0311182-2408-0907 в розмірі 16088,11 грн та від 24.05.2021 за №0311183-2408-0907 в розмірі 29011,42 грн.
Вказані податкові повідомлення-рішення, у відповідності до п.  42.4 статті 42 Податкового кодексу України, надіслано на адресу, яка міститься в базах даних позивача та вручені особисто відповідачу 03 червня 2021 року, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення та не заперечувалося відповідачем.
В адміністративному та судовому порядку вказані податкові повідомлення-рішення не оскаржувалися, тому вважаються узгодженими, оскільки предмет правомірності нарахування податкових платежів входить до предмету доказування за справою щодо правомірності відповідних податкових повідомлень-рішень, а не за даною справою, предметом доказування в якій є підстави (статус) та склад податкового боргу.
Дана позиція підтверджується практикою Верховного Суду, зокрема, постановами від 04 грудня 2018 року у справі №К/9901/35660/18 та від 19 травня 2020 року у справі №К/9901/40125/18.
Так, предметом доказування у справі щодо стягнення податкового боргу мають бути обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення податкової заборгованості в судовому порядку, зокрема, факту узгодженості податкових зобов`язань, що стали підставою для звернення податкового органу до суду з позовом про стягнення.
Матеріалами справи також підтверджується, що на виконання вимог абзацу 1 пункту  59.1. статті 59 Податкового кодексу України, Головним управлінням ДФС в Івано-Франківській області надсилалася відповідачу податкова вимога форми "Ф" від 12.01.2017 за № 136-17 (а.с.7) на суму боргу 1632,36 грн, яка отримана позивачем 12.10.2017, що підтверджується підписом у відповідній графі рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.7).
Щодо посилання апелянта на відсутність у матеріалах справи доказів формування та направлення позивачем на адресу відповідача інших вимог, у тому числі, на суму 45099,53 грн, слід зазначити наступне.
Згідно з п.59.1 статті 59 Кодексу, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення рішення.
Відповідно до п.59.5 цієї статті у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.
У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Згідно пункту 2 розділу II Порядку направлення контролюючими органами податкових вимог платникам податків, затвердженого  наказом Міністерства фінансів України від 30 червня 2017 року № 610, податкова вимога формується у разі, якщо платник податків не сплатив у встановлені Кодексом строки суму: узгодженого грошового зобов`язання; непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному Кодексом.
Враховуючи те, що податкове зобов`язання в розмірі 45099, 53 грн набуло статусу податкового боргу та відповідачем податковий борг, який зазначений в податковій вимозі № 136-17 від 12.01.2017, погашений не був (доказів протилежного суду не надано), то у відповідності до п.59.5 статті 59 Податкового кодексу України  контролюючим органом податкова вимога на суму 45099, 53 грн не виносилася. Вказаним спростовується твердження апелянта про те зазначена вище вимога не може стосуватися зобов`язань, визначених податковими повідомленнями рішеннями від 24.05.2021, якими визначено податкові зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості за податковий період – 2020. 
Статтею 56 ПК України  визначено порядок оскарження рішень контролюючих органів. Так, відповідно до пункту  56.1 статті 56 ПК України  рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.
Між тим, податкові повідомлення-рішення були вручені ОСОБА_1 , в адміністративному та судовому порядку не оскаржувалися, наявність податкового боргу та його розмір відповідач не спростував, доказів сплати грошових зобов`язань суду не надав, чим фактично не заперечив суму, стягнення якої є предметом спору в даній справі.
Колегія суддів також відхиляє покликання апелянта на те, що позов подано організацією –Головним управлінням ДПС в Івано-Франківській області, яка не є органом державної влади України та не має права звернення до суду з вимогами про стягнення податкового боргу, оскільки такі є надуманими й не підтверджуються жодними доказами.
Отже, з аналізу наведених правових норм та обставин справи колегія суддів дійшла висновку, що позивач правомірно встановив наявність передбачених чинним законодавством обставин для стягнення з відповідача податкового боргу в сумі 45099,53 грн. Відповідно, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.
З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вжив усіх заходів для всебічного і повного дослідження обставин справи та ухвалив законне й обґрунтоване рішення.
Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
Інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.
Керуючись статтями 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 329 КАС України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення  Івано-Франківського окружного адміністративного суду  від 06 квітня 2022 року  у справі № 300/8478/21 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя	 	В. В. Святецький 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	О. М. Довгополов  	
Повне судове рішення складено 10.01.2023