ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 січня 2023 року
м. Валки
справа № 638/5481/20
провадження № 22-ц/818/73/23
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Тичкової О.Ю.,
суддів –Маміної О.В., Пилипчук Н.П.
за участю секретаря судового засідання – Сізонової О.О.
сторони справи:
позивач – ОСОБА_1 
відповідач – ОСОБА_2 
третя особа -Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Валки апеляційну скаргу Акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі філії – Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 жовтня 2021 року ухвалене у складі судді Хайкіна В.М.,-
УСТАНОВИВ:
У квітні 2020 року ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя, в якому просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості спільного майна подружжя, а саме автомобіля моделі HYUNDAI I30 1396 2013 року випуску у розмірі 111821, 00 грн. та визнати за ОСОБА_1 право власності на частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , як на спільне майно подружжя.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 12.12.2008 по 17.02.2015, який рішенням від 17.02.2015 було розірвано. За період перебування у шлюбі подружжями було придбано нерухоме та рухоме майно, а саме: квартиру за адресою АДРЕСА_1 та транспортний засіб - автомобіль моделі HYUNDAI I30, 2013 року випуску, синього кольору з номерним знаком НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 . Так, квартира та автомобіль були зареєстровані на ОСОБА_2 , однак не зважаючи на це дане майно було придбано за час шлюбу в 2014 році, а тому діє презумпція спільності власності подружжя на майно набуте в період шлюбу та рівності їх часток у власності. 
Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 04 жовтня 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» про поділ спільного сумісного майна подружжя задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , грошову компенсацію вартості частки відчуженого автомобіля HYUNDAI І30, VIN НОМЕР_2 в розмірі 111821грн. 00 коп. В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 , право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 . Стягнуто з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , витрати по сплаті судового збору у розмірі 10510 грн. 00 коп.
Рішення суду мотивовано тим, що позивав довела підстави позову, оскільки надані нею докази свідчать про те що спірне майно було придбане у шлюбі. на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 Цивільного кодексу України.
Не погодившись з рішенням суду Акціонерне товариство Державний ощадний банк України в особі філії – Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи просив рішення суду першої інстанції скасувати в частині визнання за ОСОБА_1 , право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 . 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що поділ спільного майна подружжя є зловживанням правами стосовно кредитора. 16.10.2013 між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 був укладений Іпотечний договір » 232/1. відповідно до умов якого, іпотекодавець, з метою забезпечення належного виконання Зобов`язань, передав в іпотеку, а іпотекодержатель прийняв в іпотеку в порядку і на умовах визначених Договором Предмет іпотеки, а саме: трикімнатиу ізольовану кваргиру АДРЕСА_2 . Однак, матерталами судової справи підтверджується факт наявності заборгованост за кредитом ОСОБА_2 станом на 29.01.2021. Таким чином, факт існування заборгованості за кредитом та початок застосування заходів примусового стягнення унеможливлює навіть ймовірність розгляду судом вірогдності розподілу саме цього майна подружжя. 
Апелянт зазначає, що у випадку задоволення позовних вимог відбудеться порушення прав Банку, як іпотекодержателя, оскільки відбудеться відчуження частини предмету іпотеки і заміна боржника без згоди Банку.
Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.
Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з таких підстав.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 375 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як встановлено судом та вбачається із свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , виданого 12.12.2008 відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову №1 Харківського міського управління юстиції, 12.12.2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №2737, прізвище дружини після реєстрації шлюбу – ОСОБА_5 (а. с. 13).
Згідно довідки ВАТ «Житлобуд-1» від 12.06.2014 №968, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 . ОСОБА_7 (а. с. 131).
Факт реєстрації сторін - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , з 11.06.2014 підтверджується і довідками відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в Харківській області (а. с. 80-81).
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.02.2015 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (справа №638/22520/14-ц, головуючий суддя Подус Г. С.) (а. с. 14).
Згідно договору купівлі-продажу майнових прав №07/10/13-75 від 07.10.2013 року Публічне акціонерне товариство «Трест Житлобуд-1» (продавець) продає, а ОСОБА_2 (покупець) придбаває майнові права на об`єкт нерухомості в об`єкті будівництва за адресою: АДРЕСА_3 , а саме 3-кімнатну квартиру, загальною площею 97, 37 кв. м. (а. с. 100-108).
Відповідно до договору про іпотечний кредит №232 від 16.10.2013 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (банком) з однієї сторони та ОСОБА_2 (позичальником) з другої сторони, банк зобов`язується надати позичальнику на умовах цього договору, а позичальник має право отримати та зобов`язується належним чином використати і повернути в передбачені цим договором строки кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі у порядку та на умовах, визначених цим договором. Кредит надається в розмірі 365000, 00 грн. з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 13.10.2028 року. Кредит надається на придбання майнових прав на об`єкт нерухомості за договором купівлі-продажу майнових прав (цільове призначення кредиту) (пункти 2.3, 2.4 договору) (а. с. 170-182).
Згідно договору поруки №232/3 від 16.10.2013 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» з однієї сторони, ОСОБА_2 (боржником) з другої сторони та ОСОБА_1 (поручителем) з третьої сторони, поручитель безумовно, безвідклично та безоплатно зобов`язується перед кредитором відповідати солідарно з боржником за виконання в повному обсязі зобов`язання , у тому числі того, що виникне у майбутньому відповідно до умов кредитного договору, а саме договору про іпотечний кредит №232 від 16.10.2013 року, та додаткових договорів до нього (а. с. 44-55).
Також матеріали справи містять іпотечний договір №232/1, укладений 16.10.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (іпотекодержателем) та ОСОБА_2 (іпотекодавцем), з якого вбачається, що іпотекодавець з метою забезпечення належного виконання зобов`язання, передає в іпотеку, а іпотекодержатель приймає в іпотеку в порядку і на умовах, визначених у цьому договорі предмет іпотеки, який належить іпотекодавцю на праві власності – майнові права на об`єкт нерухомості, будівництво якого на момент підписання сторонами цього договору не завершено (а .с 191-198).
Згідно акту прийому-передачі квартири від 27.03.2014 року до договору купівлі-продажу майнових прав №07/10/13-75 від 07.10.2013, Публічне акціонерне товариство «Трест Житлобуд-1» передає, а ОСОБА_2 приймає 3-кімнатну квартиру АДРЕСА_4 ) (а. с. 109).
Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29.04.2014, ОСОБА_2 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 98, 6 кв. м. (а. с. 110)
Згідно договору про внесення змін №1 від 28.05.2014 року до іпотечного договору №232/1, посвідченого 16.10.2013 Палєвою О. М., приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №3059, внесено зміни про предмет іпотеки та договірну вартість предмету іпотеки, зокрема предметом іпотеки є трикімнатна квартира, загальною площею 98, 6 кв. м. під АДРЕСА_2 (а. с. 199-200).
Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №206245131 від 07.04.2020, власником квартири АДРЕСА_2 з 29.04.2014 є ОСОБА_2 , підстава виникнення права власності: свідоцтво про право власності серія та номер НОМЕР_4 , видане реєстраційною службою Харківського міського управління юстиції Харківської області. Також, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься актуальна інформація про державну реєстрацію іпотеки та державну реєстрацію обтяжень. Обтяжувач: Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (а. с. 24-26).
Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується в частині визнання за ОСОБА_1 , право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 тому колегія суддів не дає оцінку рішенню в частині стягнення з відповідача грошової компенсації вартості частки відчуженого автомобіля HYUNDAI І30, VIN НОМЕР_2 в розмірі 111821 грн. 00 коп.
Норми Сімейного кодексу України (далі – СК України) у статтях 57 та 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з яким майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку.
Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частина майна дружини та чоловіка є рівними. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу, спір може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга статті 71 СК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (частина четверта статті 71 СК України).
З огляду на викладене, суд, врахувавши наведені вище положення закону, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами дійшов правильного висновку про те, що спірне нерухоме майно сторонами набуто за час шлюбу є спільною сумісною власністю подружжя і підлягає поділу.
Доводи апеляційної скарги про те, що оскаржуваними рішеннями порушено права Акціонерного товариства Державний ощадний банк України оскільки суд не вирішив питання щодо поділу спірного майна в натурі, що унеможливить здійснити звернення стягнення на предмет іпотеки, є безпідставними, оскільки позивач звертаючись до суду із позовом не заявляла таких вимог та не вчинила передбачених частиною п`ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а тому суд, розглядаючи справу відповідно до заявлених позовних вимог, визначив частки подружжя у спірному майні без його реального поділу.
Доводи касаційної скарги про те, що оскаржуваними рішеннями порушено права Акціонерного товариства Державний ощадний банк України як іпотекодержателя є безпідставними з огляду на таке.
Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.
Положення чинного законодавства, що регулюють правовідносини щодо іпотечних зобов`язань, вказують на те, що іпотекодавець не має права розпоряджатися майном без згоди іпотекодержателя до закінчення терміну дії іпотеки.
Разом з цим, положеннями Закону України «Про іпотеку» не заборонено володіти та користуватися переданим в іпотеку майном. У свою чергу поділ спільного майна між подружжям, в тому числі іпотечного майна, не вважається розпорядженням ним, так як в момент його передачі в іпотеку воно вже належало подружжю на праві спільної сумісної власності в силу закону.
Із урахуванням наведеного, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про те, що перебування спірної квартири в іпотеці не перешкоджає поділу спільного майна подружжя, оскільки гарантії ТОВ «ОТП Факторинг Україна» як іпотекодержателя щодо спірного майна визначені частиною другою статті 23 Закону України «Про іпотеку», згідно з якою особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором, у тому ж обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.
Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 08 липня 2019 року у справі № 522/17048/15-ц (провадження № 61-33246св18).
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судових рішень не впливають, та зводяться до незгоди заявника із висновком суду та переоцінкою доказів.
Судова колегія вважає, що суд дав належну оцінку обставинам справи та дійшов законного та обгрунованого висновку про наявність підстав для задоволення позовної заяви.
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті374, статті375 ЦПК Українисуд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду постановлена з додержанням вимог закону.
Оскільки рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни або скасування не вбачається. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Враховуючи, що вимог апеляційної скарги залишено без задоволення судові витрати, у відповідності до вимог ст. ст. 141, 382 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» між сторонами не розподіляються.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі філії – Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк»– залишити без задоволення.
Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 жовтня 2021 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови безпосередньо до Верховного Суду, у порядку передбаченому ст.389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 30 січня 2023 року.
Головуючий                                                                О.Ю. Тичкова 

Судді                                                                         О.В.Маміна

Н.П.Пилипчук