ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"18" січня 2023 р.           Справа№ 910/15132/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Яковлєва М.Л.
суддів:            Шаптали  Є.Ю. 
          Скрипки  І.М. 

за участю секретаря судового засідання:           Гончаренка О.С.  

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 18.01.2023  у справі №910/15132/21 (в матеріалах справи)

розглянувши у відкритому судовому засіданні 
матеріали апеляційної скарги           Приватного акціонерного товариства «Галіція Дистилері» 
на рішення           Господарського суду міста Києва від 08.12.2021 
у справі           №910/15132/21 (С.О. Чебикіна)
за позовом           Приватного акціонерного товариства «Галіція Дистилері» 
до                     Підприємство з іноземними інвестиціями «Новус Плюс»
про                     стягнення 410  991,07 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 359  114,83 грн. за  поставлений за договором поставки № 302659 від 01.08.2014, але неоплачений товар, пені в сумі 17  955,74 грн., 3 % річних в сумі 11  587,22 грн. та інфляційних втрат в сумі 22  333,28 грн.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.12.2021 у справі №910/15132/21 позов задоволено частково, до стягнення з відповідача на користь позивача присуджено 83  069,06 грн. основного боргу, 6  062,90 грн. пені, 1  269,93 грн. 3 % річних та 3  198,16 грн. інфляційних втрат.
Часткового задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції  виходив з того, що:
- наданими позивачем видатковими накладними, які підписані уповноваженими представниками обох сторін, підтверджується поставка товару на загальну суму 515  848,08 грн., а платіжними дорученням № 2553 від 31.03.2020 на суму 197  651,69 грн. та № 14239 від 06.10.2020 на суму 235  127,33 грн. - факт часткової оплати товару на суму 432  779,02 грн.;
- в свою чергу позовні вимоги в частині стягнення 240  802,98 грн., які входять в 359  114,83 грн. основного боргу, позивач обґрунтовує наявністю акту звірки за 4 квартал 2019 року, проте акт звірки не є первинним документом та не може вважатися належним доказом на підтвердження факту поставки товару, а відтак, враховуючи те, що  належних доказів на підтвердження даної заборгованості (первинних документів) позивач до суду не надав, факт поставки товару на зазначену суму є недоведеним;
- також позивачем надані видаткові накладні №1904 від 08.09.2020 на суму 8  732,04 грн. та №1520 від 21.07.2020 на суму 2  132,40 грн., проте, так як вказані накладні не підписані відповідачем, а надані позивачем до вказаних накладних податкові накладні є підставою лише для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту та не є документами, які підтверджують факт отримання відповідачем товару та наявності у нього заборгованості перед позивачем, факт поставки товару за вказаними видатковими накладними також не є доведеним;
- за таких обставин матеріалами справи підтверджується що  відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання з оплати поставленого позивачем товару та має перед позивачем заборгованість в сумі 83  069,06 грн.;
- з огляду на часткове задоволенні позовних вимог про стягнення основного боргу позовні вимоги про стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат також задовольняються частково за розрахунком суду.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2021 та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. 
У апеляційній скарзі апелянт послався на те, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, неповно з`ясовано обставини справи.
У обґрунтування вказаної позиції апелянт послався на те, що:
- судом першої інстанції не враховано те, що за умовами спірного договору (п. 7.12) сторони домовились про те, що не менш, ніж один раз за звітний квартал, а також за умови припинення договору сторони зобов`язуються  проводити звірку розрахунків за результатами якої складається та підписується акт звірки, що свідчить про те, що акт звірки розрахунків яким відповідач визнав заборгованість в сумі 240  802,98 грн. є належним доказом на підтвердження її наявності;
- маючи сумніви у наявності заборгованості в сумі 240  802,98 грн., суд першої інстанції не був позбавлений можливості витребувати у позивача письмові пояснення з вказаного приводу, відповідні докази на підтвердження наявності вказаної заборгованості або провести судове засідання з викликом сторін;
- судом першої інстанції не враховано те, що відповідач не надав жодних заперечень проти наявності у нього заборгованості у визначеному позивачем розмірі.
Крім того апелянт послався на те, що надані позивачем на підтвердження факту поставки товару за непідписними відповідачем видатковими накладними №1904 від 08.09.2020 та №1520 від 21.07.2020 податкові накладні слід оцінювати лише в сукупності з іншими доказами у справі.
Крім того, в апеляційній скарзі скаржником заявлено клопотання про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження судового рішення, а також про долучення до матеріалів справи доказів, які додані до апеляційної скарги. 
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.01.2022, вказану вище апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді: Куксов В.В., Тищенко А.І.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.01.2022 задоволено клопотання Приватного акціонерного товариства «Галіція Дистилері» про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження на рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2021 у справі №910/15132/21 та поновлено апелянту вказаний строк, зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2021 у справі №910/15132/21 до перегляду його в апеляційному порядку, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Галіція Дистилері» на рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2021 у справі №910/15132/21, розгляд апеляційної скарги призначено на 02.03.2022 на 13:45 год., витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/15132/21.
У зв`язку із веденням Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в України» з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 воєнного стану в України та активними бойовими діями, судове засідання призначене на 02.03.2022 не відбулось.
У зв`язку з перебуванням судді Тищенко А.І. у відпустці, розпорядженням керівника апарату суду №09.1-08/1504/22 від 13.04.2022 призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/15132/21.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.04.2022 визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Яковлєв М.Л.; судді: Куксов В.В., Шаптала Є.Ю.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.04.2022 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Галіція Дистилері» на рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2021 у справі №910/15132/21 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Яковлєв М.Л., судді: Куксов В.В., Шаптала Є.Ю., розгляд апеляційної скарги призначено на 21.06.2022 о 10:30 год.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.06.2022 розгляд апеляційної скарги відкладено на 13.09.2022 о 10:30 год. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.09.2022 замінено найменування відповідача з «Підприємство з 100% іноземними інвестиціями «Білла-Україна» на «Підприємство з іноземними інвестиціями «Новус Плюс», розгляд апеляційної скарги відкладено на 04.10.2022 об 11:30 год., позивача та відповідача зобов`язано надати суду розрахунок та контррозрахунок заявлених до стягнення у цій справі позовних вимог.  
Розпорядженням керівника апарату суду №09.1-08/2975/22 від 28.09.2022 призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/15132/21. 
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.09.2022, визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Яковлєв М.Л.; судді: Шаптала Є.Ю., Тарасенко К.В..
28.09.2022 до суду від позивача надійшли письмові пояснення на виконання вимог ухвали суду від 13.09.2022.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.09.2022 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Галіція Дистилері» на рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2021 у справі №910/15132/21 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Яковлєв М.Л., судді: Шаптала Є.Ю., Тарасенко К.В., розгляд апеляційної скарги призначено на 12.10.2022 о 10:30 год. 
12.10.2022 судове засідання не відбулося у зв`язку з загрозою ракетних обстрілів з боку Російської Федерації та тривалими повітряними тривогами, з огляду на що ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.10.2022 розгляд апеляційної скарги призначено на 25.11.2022 об 11:00 год.
Розпорядженням керівника апарату суду №09.1-08/3640/22 від 21.11.2022 призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/15132/21. 
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.11.2022, визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Яковлєв М.Л.; судді: Станік С.Р., Шаптала Є.Ю..
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.11.2022 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Галіція Дистилері» на рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2021 у справі №910/15132/21 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Яковлєв М.Л., судді: Шаптала Є.Ю., Станік С.Р., розгляд апеляційної скарги призначено на 14.12.2022 о 10:50 год. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.12.2022 розгляд апеляційної скарги відкладено на 18.01.2023 об 11:15 год. 
Розпорядженням керівника апарату суду №09.1-08/160/23 від 16.01.2023 призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/15132/21. 
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.01.2023, визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Яковлєв М.Л.; судді: Шаптала Є.Ю., Скрипка І.М..
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.01.2023 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Галіція Дистилері» на рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2021 у справі №910/15132/21 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Яковлєв М.Л., судді: Шаптала Є.Ю., Скрипка І.М., розгляд апеляційної скарги призначено на раніше визначені дату та час - 18.01.2023 об 11:15 год. 
Щодо доданих апелянтом до апеляційної скарги додаткових доказів, а саме належним чином засвідчених копій  видаткових накладних, актів про встановлення розбіжностей при приймання товарно-матеріальних цінностей, бухгалтерських довідок, актів повернення товару та накладних на повернення товару за період з 2014 року по 2019 рік включно, колегія суддів зазначає таке.
Враховуючи, що апелянт додав ці документальні докази під час розгляду апеляційної скарги, на дату прийняття оспорюваного рішення таких доказів суд першої інстанції в своєму розпорядження не мав.
Відповідно до ч. 1 ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. 
Згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3 ст. 269 ГПК України).
У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття. 
Стаття 7 ГПК України визначає принцип рівності всіх перед законом і судом
Стаття 13 ГПК України  встановлює, що:
- судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін;
- учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом;
- кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
- суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у разі необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Отже, за положеннями ГПК України кожна сторона має рівні права, а суд має сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим ГПК України.
Враховуючи, що справа № 910/15132/22 розглянута судом першої інстанції без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає за доцільне розглядати справу по суті з врахуванням всіх доданих позивачем до апеляційної скарги доказів.
За таких обставин, додані апелянтом під час апеляційного перегляду належним чином засвідчені копії  видаткових накладних, актів про встановлення розбіжностей при приймання товарно-матеріальних цінностей, бухгалтерських довідок, актів повернення товару та накладних на повернення товару за період з 2014 року по 2019 рік включно приймаються колегією суддів як додаткові докази по справі.
Станом на 18.01.2023 до Північного апеляційного господарського суду відзивів на апеляційну скаргу, інших клопотань від учасників справи не надходило.
Відповідач в жодне  судове засідання не направив, про причини неявки суду не повідомив.
Враховуючи належне повідомлення всіх учасників про час і місце судового розгляду апеляційної скарги, а також те, що явка представників учасників в судове засідання не визнана обов`язковою, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги у відсутність представників відповідача за наявними матеріалами апеляційного провадження.
Під час розгляду справи представник позивача апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити.
Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції зміні, з наступних підстав.

01.08.2014 позивач (постачальник) та Підприємство  з 100% іноземними інвестиціями «Біллі-України» (після зміни назви відповідач - примітка суду) (покупець) уклали договір поставки № 302659 (далі Договір) у п. 1.2 якого погодили, що постачальник зобов`язується відповідно до замовлень покупця передавати у власність (постачати) покупцю, а покупець - приймати та оплачувати товар на умовах, передбачених цим договором, у тому числі додатковими умовами поставки, котрі погоджуються сторонами в додатку № 1, додатку № 2 та додатку № 3, які є невід`ємними частинами цього Договору.
Відповідно до п. 1.4 Договору постачальник зобов`язується передати товар в асортименті і в кількості, що зазначена в отриманих та узгоджених з постачальником замовленнях, а також, належної якості у відповідності до вимог чинного законодавства України, за договірними цінами, що узгоджені та зафіксовані сторонами в специфікації до цього Договору, і тим, що діють на дату поставки товару.
Згідно п. 7.2 Договору загальна ціна товару визначається виходячи із загальної вартості товару, поставленого за умовами цього Договору, що визначається на підставі належним чином оформлених видаткових накладних з обов`язковим вирахуванням з цієї суми вартості товару, що був повернутий.
Пунктами 7.9.,7.10 Договору визначено, що розрахунки за умовами цього Договору здійснюються в безготівковому порядку згідно платіжних реквізитів постачальника, що зазначені в додатку № 4 до цього Договору. Оплата товару покупцем здійснюється виключно після факту поставки товару у строки, що узгоджені сторонами в додатку №2 до цього Договору. 
З 01.01.2020 по 31.12.2020 строк оплати товару 165 календарних днів з дати отримання товару покупцем за умови надання постачальником належним чином оформлених документів, якщо в момент отримання товару від постачальника, постачальник надав належним чином оформлені документи, строк оплати товару, що вказаний у цьому пункті починає спливати з дати отримання від постачальника належним чином оформлених документів на товар (пп. 1.1 Додатку №2 від 01.01.2020 до Договору)
За змістом п. 11.1 Договору сторони домовилися, що цей Договір вступає в дію після його підписання повноважними представниками сторін і укладений на невизначений строк.
Звертаючись до суду з цим позовом позивач просить стягнути з відповідача основний борг в сумі 359  114,83 грн., пеню в сумі  17  955,74 грн. пені, 3 % річних в сумі 11  587,22 грн. та інфляційні втрати в сумі 22  333,28 грн. 
У позовній заяві позивач зазначив про те, що: заявлена ним до стягнення сума основного боргу становить неоплачену частину з поставленого ним у період з 01.01.2020 по 15.12.2020 товару; загалом ним відповідачу за спірний період було поставлено товару на загальну сум 570  781,32 грн.; станом на дату початку спірного періоду заборгованість відповідача за поставлений у попередній періоди товар становила 240  802,98 грн.;  у 2020 році відповідачем позивачу було повернуто товарів на суму 16  690,45 грн. та здійснено оплати на суму 432  779,02 грн.
Суд першої інстанції позовні вимоги задовольнив частково, з чим колегія суддів у повному обсязі погодитись не може з огляду на наступне.
З матеріалів справи слідує, що за доданими позивачем до позовної заяви видатковими накладними № 59 від 08.01.2020, № 118 від 14.01.2020, № 188 від 21.01.2020 та актом розбіжності до неї, № 263 від 28.01.2020, № 330 від 04.02.2020, № 417 від 11.02.2020, № 418 від 11.02.2020, № 495 від 18.02.2020, № 576 від 25.02.2020, № 662 від 03.03.2020, № 728 від 10.03.2020, № 779 від 17.03.2020, № 842 від 24.03.2020, № 883 від 31.03.2020, № 919 від 07.04.2020, № 959 від 14.042020, № 1001 від 21.04.2020, № 1033 від 28.04.2020, № 1079 від 05.05.2020, № 1109 від 12.05.2020, № 1159 від 19.05.2020, № 1190 від 26.05.2020, № 1224 від 02.06.2020, № 1276 від 10.06.2020, № 1301 від 16.04.2020, № 1353 від 23.06.2020, № 1402 від 30.06.2020, № 1434 від 07.07.2020, № 1570 від 28.07.2020, № 1630 від 04.08.2020 та актом розбіжності до неї, № 1682 від 11.08.2020, № 1735 від 18.08.2020, № 1776 від 25.08.2020, № 1958 від 15.09.2020, № 2197 від 20.10.2020, № 2356 від 10.11.2020, № 2398 від 17.11.2020 та актом розбіжності до неї, № 2455 від 24.11.2020, № 2492 від 01.12.2020, № 2552 від 08.12.2020, № 2587 від 15.12.2020 та актом розбіжності до неї, позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 559  916,88 грн.
Колегія суддів зауважує на тому, що підписання видаткових накладних  № 188 від 21.01.2020, № 1630 від 04.08.2020, № 2398 від 17.11.2020  та № 2587 від 15.12.2020  з актами розбіжностей не свідчить про поставку товару у сумі, меншій ніж у них вказано, так як за змістом вказаних документів при поставці товару були виявлені розбіжності проте в подальшому позивачем було здійснено допоставку товару. Про вказане свідчить наявність другого штампу відповідача про прийняття товару проставленого після підписання сторонами відповідних актів розбіжностей.
Також колегія суддів вважає доведеними і факт наявності у відповідача станом на дату початку спірного періоду заборгованості за поставлений у попередній періоди товар в сумі 240  802,98 грн., що підтверджується як підписаний відповідачем актом звірки, так і наданими позивачем під час апеляційного перегляду додатковими доказами.
В свою чергу вірним є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання доведеним фату поставки товару за видатковими накладними №1904 від 08.09.2020 на суму 8  732,04 грн. та №1520 від 21.07.2020 на суму 2  132,40 грн.. так як вказані накладні відповідачем не підписані , а надані позивачем на підтвердження  факту поставки податкові накладні такими доказами бути не можуть.
Отже, матеріалами справи підтверджується поставка  позивачем відповідачу товарів на загальну суму 800  719,86 грн. (559  916,88+240  802,98).
З матеріалів справи слідує, що відповідач здійснив часткову оплату товару на суму 432  779,02 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 2553 від 31.03.2020 на суму 197  651,69 грн. та № 14239 від 06.10.2020 на суму 235  127,33 грн.
Крім того у спірний період відповідачем позивачу повернуто товар на загальну суму 19  690,45 грн. 
Отже, неоплаченим залишився товар на загальну суму 348  250,39 грн. (800  719,86-432  779,02-19  690,45).
Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язанням є  правовідношення,  в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати  роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України.
Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та  обов`язків, зокрема, є договори.
Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч.1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
З огляду на досліджені документальні докази, колегія суддів вважає, що позивачем належними та допустимими доказами доведено факт невиконання відповідачем свого обов`язку по оплаті товару на суму 348  250,39  грн., а відтак, позовні вимоги про стягнення основного боргу підлягають частковому  задоволенню в сумі 348  250,39  грн. Рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні.
Щодо позовних вимог про стягнення, нарахованих на суму основного боргу пені в сумі 17  955,74 грн., 3 % річних в сумі 11  587,22 грн. та інфляційних втрат в сумі 22  333,28 грн., слід зазначити таке.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом.
У силу ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Пунктом 4.1 Додатку № 2 до Договору у випадку неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати товару за умовами цього Договору, позивач має право стягнути з відповідача пеню  у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від загальної вартості несвоєчасно  оплаченого товару, але не більше 5% від вартості несвоєчасно оплаченого товару.
Частина 2 ст. 625 ЦК України встановлює, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт несвоєчасного виконання відповідачем свого обов`язку щодо оплати отриманого за Договором товару, позивач відповідно до приписів Договору має право нарахувати на прострочену  суму грошових зобов`язань пеню, а відповідно до положень ст. 625 ЦК України - інфляційні втрати  та 3 % річних та звернутися за їх стягненням до суду.
Водночас, з огляду на часткове задоволення позовних вимог про стягнення основного боргу позовні вимоги про стягнення пені, інфляційних втрат та 3 % річних підлягають задоволенню за уточненим розрахунком колегія суддів.
Так, враховуючи періоди прострочення, загальну суму простроченого зобов`язання та умови п. 4.1 Додатку № 2 до Договору загальна сума пені, яка підлягає стягненню  з відповідача на користь позивача становить 17  412,52 грн. (348  250,39*5%), а загальна сума 3 % річних - 11  407,18 грн. Рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні.
Базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).
При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.
У постанові від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду роз`яснив, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.
Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.
Необхідно враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).
Водночас при розрахунку інфляційних втрат за заявлені позивачем до стягнення періоди з врахуванням дійсної суми заборгованості  колегією суддів встановлено, що сума їх виявилась більшою, ніж заявлена позивачем до стягнення, а відтак позовні про стягнення інфляційних втрат підлягають задоволенню за розрахунком позивача в сумі 22  333,28 грн. Рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні.
Щодо інших аргументів сторін колегія суддів  зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
За змістом ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частиною 1 статті 277 ГПК України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (ч. 2 ст. 277 ГПК України).
Колегія суддів вважає, що при прийнятті оспореного рішення судом першої інстанції мале місце невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, тому рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2021 у справі №910/15132/21 підлягає зміні, позов задовольняється частково, стягненню з відповідача на користь позивача  підлягають  основний борг в сумі 348  250,39 грн., пеня в сумі 17  412,52 грн., 3 % річних в сумі 11  407,18 грн. та інфляційні втрати в сумі 22  333,28 грн., у задоволенні решти позовних вимог відмовляється.
Враховуючи вимоги та доводи, які викладені в апеляційній  скарзі, апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Галіція Дистилері» задовольняється частково.
Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати позивача по сплаті судового збору за звернення з позовом та з апеляційною скаргою  покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 267-271, 273, 275, 276, 281-285, 287 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Галіція Дистилері» на рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2021 у справі №910/15132/21 задовольнити частково.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2021 у справі №910/15132/21 змінити.
3. Викласти п. 2 резолютивної частини рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2021 у справі №910/15132/21  в такій редакції:
                    «Стягнути з Підприємства з іноземними інвестиціями «Новус Плюс» (04208, м. Київ, проспект Правди, 47, ідентифікаційний код 25288083) на користь Приватного акціонерного товариства «Галіція Дистилері» (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, 16, ідентифікаційний код 31274359) основний борг в сумі 348  250 (триста сорок вісім тисяч двісті п`ятдесят) грн. 39 коп., пеня в сумі 17  412 (сімнадцять тисяч чотириста дванадцять) грн. 52 коп., 3 % річних в сумі 11  407 (одинадцять тисяч чотириста сім) грн. 18 коп., інфляційні втрати в сумі 22  333 (двадцять дві тисячі триста тридцять три) грн. 28 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 5  991 (п`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто одна) грн. 05  коп.
4. Стягнути з Підприємства з іноземними інвестиціями «Новус Плюс» (04208, м. Київ, проспект Правди, 47, ідентифікаційний код 25288083) на користь Приватного акціонерного товариства «Галіція Дистилері» (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, 16, ідентифікаційний код 31274359) витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі  8  986 (вісім тисяч дев`ятсот вісімдесят шість) грн.  58 коп.
5. Видачу наказу на виконання цієї постанови доручити Господарському суду міста Києва.
6. Матеріали справи №910/15132/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 18.01.2023. 

Головуючий суддя                                                            М.Л. Яковлєв 

Судді                                                                                Є.Ю. Шаптала

                                                                                І.М. Скрипка