ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2023 року  
м. Черкаси   

Справа № 711/4768/22		
Провадження № 22-ц/821/114/23		
категорія 304090000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бородійчука В.Г., 
суддів: Василенко Л.І, Карпенко О.В.

учасники справи: 
позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»;
представник позивача: Гребенюк Олександр Сергійович
відповідач:  ОСОБА_1 
представник відповідача – адвокат Шимановський Артем Володимирович

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 – адвоката Шимановського Артема Володимировича на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 листопада 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості, у складі: головуючого судді Кондрацької Н.М., дата складання повного тексту 21.11.2022 року.

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2022 року представник АТ КБ «Приватбанк» Гребенюк О.А. (далі - Банк) звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 звернулася АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 08.01.2013 року.
Відповідач при підписанні Анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», складається між нею та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заява відповідача підтверджує той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були їй надані для ознайомлення в письмовій формі.
Банком на підставі Договору банківських послуг відкрито картковий рахунок з початковим кредитним лімітом та надано відповідачу у користування кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 50000,00 грн.
У порушення умов кредитного договору, а також норм цивільного права, відповідач зобов`язання, за вказаним договором, належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 07.09. 2022 року виникла заборгованість у сумі 54379,56 грн., яка складається із: 48209,38 грн. – заборгованість за тілом кредиту; 6170,18 грн. – заборгованість за простроченими відсотками.
Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 54379,56 грн. за кредитним договором № б/н від 08.01.2013 року та судові витрати в сумі 2481,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 листопада 2022 року позовні вимоги АТКБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості задоволено повністю.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 08.01.2013 року у розмірі 54379,56 грн., судовий збір у сумі 2481 грн., а всього 56860,56 грн.

Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивовано тим, що з моменту отримання кредиту відповідач допускала порушення умов повернення грошових коштів, оскільки не здійснював платежів, передбачених договором та достатніх для погашення її договірних зобов`язань з оплати кредиту та процентів за його користування.
Таким чином, суд прийшов до висновку, що до стягнення з ОСОБА_1 підлягає заборгованість за договором від 08.01.2013 року у загальному розмірі 54379,56 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
У грудні 2022 року представник ОСОБА_1 – адвокат Шимановський А.В. подав до Апеляційного суду скаргу, в якій просив скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.11.2022 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу в розмірі 20155,20 грн.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не враховано те, що відповідач позовні вимоги частково визнала в розмірі 20000,00 грн. та пояснила, що дійсно коштами кредитного ліміту вона користувалася, але повернула їх, хоча і не однією сумою, а періодично сплачувала кредит, поповняючи банківську картку, що прослідковується по виписці з карткового рахунку, що наданий позивачем разом із позовною заявою. 
Крім того, на думку відповідача, анкета - заява не є кредитним договором укладеним між нею та позивачем, так як вона її не підписувала. Також, у заяві позичальника від 08.01.2023 року процентна ставка не зазначена.
За таких обставин, ненадання позивачем підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу тарифи, умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до кредитного договору, укладеного із відповідачкою, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Крім того, відповідач не заперечує факт користування кредитними коштами позивача та визнає борг в сумі 20155,20 грн., а тому вказана сума і підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк».

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

1.Мотивувальна частина
Позиція Апеляційного суду
Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Перевіривши доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 – адвоката Шимановського А.В., Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Спір між сторонами стосується стягнення заборгованості за договором, а саме заборгованості по тілу кредиту та заборгованість за простроченими відсотками.
Апеляційним судом встановлено, що 08.01.2013 року ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 08.01.2013 року.
У заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.
Із довідки про зміну кредитування та обслуговування кредитної карти оформленої на ОСОБА_1 вбачається, що відповідачу встановлено кредитний ліміт 50 000,00 грн., старт карткового рахунку відбувся 08.01.2013 року (а.с. 85).
02.07.2020 року відповідач підписала паспорт споживчого кредиту, який містить наступну інформацію: а саме, інформацію та контактні дані кредитодавця; основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача; інформація щодо реальної річної процентної стави та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача; порядок повернення кредиту. Також зазначено, що дана інформація зберігає чинність та є актуальною до 17.07.2020 року (а.с.88-90). 
З розрахунку заборгованості, наданого банком вбачається, що заборгованість   ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 07.09.2022 становить 54379,56 грн., яка складається з наступного: 48209,38 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 6170,18 грн. - заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 35 на звороті). 
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Отже, враховуючи те, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, що Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
З матеріалів справи вбачається, що Банком, як доказ укладення договору з відповідачем, суду надано Анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку; Паспорт споживчого кредиту; Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», та Умови та Правила надання банківських послуг в Приватбанку.
Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором (ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України).
Звертаючись до суду, позивач просив стягнути заборгованість за тілом кредиту та заборгованість по відсоткам.
Встановлено, що в Анкеті-заяві, яка була підписана ОСОБА_1 , не зазначена процентна ставка, виходячи з якої нараховуються проценти за користування кредитом, а отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків за користування кредитними коштами та порядок їх нарахування.
Також, встановлено, що до матеріалів справи додано витяг з Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна», який сторонами не підписаний. В наданому витязі вказано тарифи чотирьох кредитних карток «Універсальна», а саме: 1) «Універсальна, 30 днів пільгового періоду»; 2) «Універсальна, 55 днів пільгового періоду»; 3) «Універсальна Contract»; 4) «Універсальна Gold». Проте не зазначено, яка із цих тарифів були надані відповідачу. 
У наданому витягу із Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна» вказано, що: 1) з 01 січня 2013 року всі картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» переведені на тарифний план «Універсальна, 55 днів пільгового періоду»; 2) з 01 вересня 2014 року проводиться зміна тарифного плану «Універсальна Contract» на «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» або «Універсальна Gold»; 3) із 01 вересня 2014 року змінено проценту ставку по кредитним карткам «Універсальна» та «Універсальна Gold/зміну здійснено тільки для витрат здійснених після 01 вересня 2014 року; 4) з 01 квітня 2015 року змінено тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна» та «Універсальна Gold»: розмір процентної ставки, пені тощо. 
Тобто наданий документ діє не раніше як із 01 квітня 2015 року, а кредит, як вказано в позовній заяві наданий 08 січня 2013 року.
Крім цього, Банк на підтвердження свої вимог надав суду паспорт споживчого кредиту та зазначив про те, що відповідач погодив умови кредитного договору від 08.01.2013 року, зокрема щодо процентної ставки, щомісячних платежів та строку їх внесення, оскільки підписав паспорт споживчого кредитування. Заперечень щодо підпису вказаного паспорту відповідач не надав.
Тобто, Банк вказує про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом.
Однак колегія суддів вважає, що дані доводи є безпідставними, з огляду на таке.
Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України).
Кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення (частина перша статті 9 Закону України «Про споживче кредитування»).
До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування», у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування»).
Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця (стаття 13 Закону України «Про споживче кредитування»).
Тлумачення вказаних норм свідчить, що: під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.
До таких висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20), при цьому відступив від висновку Верховного Суду про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом, який викладений у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц (провадження  № 61-13569св20), на яку, як на підставу касаційного оскарження, посилався заявник, а також від 18 листопада 2020 року у справі № 313/346/20 (провадження № 61-14573св20) та у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2019 року у справі № 467/555/19 (провадження № 61-17707св19).
Отже, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату узгоджених сторонами договору відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Паспорт споживчого кредиту, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Таким чином, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених ч.2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.
Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.
В зв`язку з вищевикладеним колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимоги АТ КБ «Приватбанк» в частині стягнення відсотків за кредитним договором № б/н від 08.01.2013 року в розмірі 6170,18 грн.
Що стосується доводів апелянта про часткове погашення боргу по кредитному договорі № б/н від 08.01.2013 року.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 зазначає, що відповідач не заперечує про отримання кредитних коштів у АТ КБ «Приватбанк», проте, вона не погоджується з розміром боргу за тілом кредиту, оскільки вона регулярно погашала, а тому визнає борг в сумі 20155,20 грн., яка і підлягає стягненню з неї на користь Банку.
Проте, в матеріалах справи відсутні розрахунки, які б підтверджували, що відповідачка ОСОБА_1 за кредитним договором № б/н від 08.01.2013 року має заборгованість лише 20155,20 грн.
Як вбачається з виписки за договором № б/н за період 08.01.2013-09.09.2022, що дійсно відповідачкою частково здійснювалося погашення кредиту, проте не повній мірі. Крім того, вона продовжувала користуватися цими ж коштами після поповнення карти, знову їх витрачаючи.
Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, що Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Таким чином, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, з яким погоджується і колегія суддів, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за тілом кредиту в розмірі 48209,38 грн., та підтверджується розрахунком заборгованості та випискою за договором № б/н за період 08.01.2013 – 09.09.2022, що також узгоджується із висновком викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.
Згідно ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Що стосується витрат на правничу допомогу, колегія судді зазначає наступне.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги до суду представником відповідача – адвокатом Шимановським А.В. надано: - договір про надання правничої/правової допомоги № 06/12-1 від 06 грудня 2022 року укладений між адвокатським об`єднанням «Тищенко та Шимановський» та ОСОБА_1 (а.с. 155-157); ордером на надання правничої (правової) допомоги адвоката Шимановського А.В., який виданий адвокатським об`єднанням «Тищенко та Шимановський» від 15.12.2022 року (а.с. 158).
Предметом даного є надання адвокатом усіма законними методами та способами правової допомоги клієнту у всіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані зі захистом та відновлення порушених, оспорюваних, невизнаних його прав та законних інтересів.
Відповідно до п. 3.1 Договору про надання правничої/правової допомоги № 06/12-1 від 06.12.2022 року, загальна вартість послуг за цим договором становить 10 000,00 грн. Сума, вказана в п.3.1. даного договору є гонораром Адвокатського об`єднання за надання юридичної допомоги та поверненню не підлягає. 
В зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів приходить до висновку про стягнення з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу пропорційно задоволеним вимогам в розмірі 1802,90 грн. (що становить 18 % задоволених апеляційних вимог).
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Згідно із частинами першою, четвертою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини. 
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог про стягнення відсотків за користування кредитом, яке ухвалене при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм процесуального права, до скасування та ухвалення в цій частині нового рішення про відмову в стягнення відсотків за кредитним договором.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» судовий збір в розмірі 2199,50 грн. за подачу позовної заяви, а з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 670,94 грн. за подачу апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Черкаський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Шимановського Артема Володимировича – задовольнити частково.
Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 листопада 2022 року в частині задоволення вимоги про стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в цій частині.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ), на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570, МФО № 305299, рах. № НОМЕР_2 ) судовий збір в сумі 2199,50 грн.
Стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати (які складаються із судового збору та витрат на правничу допомогу) в розмірі 2473,80 грн.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України. 

Повний текст постанови виготовлено 26 січня 2023 року.

Головуючий                                                                В.Г. Бородійчук

Судді                                                                        Л.І. Василенко

                                                                                О.В. Карпенко