Ухвала
Іменем України
 
28 березня 2023 року
м. Київ
 
справа № 213/1782/22
провадження № 61-3633ск23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 15 лютого 2023 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця при виконанні рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 07 травня 2019 року про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліментів на неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову 08 лютого 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.
 
Ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 19 вересня 2022 року скаргу ОСОБА_1 задоволено. Визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Інгулецького відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області щодо примусового виконання виконавчого листа № 534/196/19 від 07 травня 2019 року, виданого Комсомольським міським судом Полтавської області. Зобов`язано державного виконавця Інгулецького відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області привести виконання виконавчого листа № 534/196/19 від 07 травня 2019 року, виданого Комсомольським міським судом Полтавської області, у відповідність до вимог Закону України «Про виконавче провадження».
 
У вересні 2022 року представник ОСОБА_1 - адвокат Чернов С. І. звернувся до суду із заявою, в якій просив постановити у справі додаткову ухвалу про стягнення з Інгулецького відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області судового збору на користь держави, а також - про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7 500 грн на користь ОСОБА_1 , так як це питання не було вирішене при постановленні ухвали за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 .
 
Додатковою ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 03 жовтня 2022 року заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Чернова С. І. задоволено. Постановлено ухвалу Комсомольського міського суду Полтавської області від 19 вересня 2022 року доповнити абзацом такого змісту: стягнути з Інгулецького відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 500 грн.
 
Судове рішення місцевого суду мотивоване тим, що надані докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу адвоката Чернова С. І. свідчать про те, що загальна сума витрат ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу є обґрунтованою, тому вимоги про стягнення цих витрат підлягають задоволенню.
 
Постановою Полтавського апеляційного суду від 15 лютого 2023 року апеляційну скаргу Інгулецького відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) задоволено частково. Додаткову ухвалу Комсомольського міського суду Полтавської області від 03 жовтня 2022 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. В порядку розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу стягнуто з Інгулецького відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) на користь ОСОБА_1 2 000 грн.
 
Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також - критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Враховуючи предмет оскарження, складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, вимоги розумності та необхідності понесених ОСОБА_1 судових витрат на правничу допомогу адвоката, суд дійшов висновку про необхідність зменшення розміру цих витрат, які за результатами розгляду скарги підлягають стягненню з Інгулецького відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) на користь ОСОБА_1 , до 2 000 грн.
 
10 березня 2023 року ОСОБА_1 подала засобами поштового зв`язку до Верхового Суду касаційну скаргу на постанову Полтавського апеляційного суду від 15 лютого 2023 року, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення і залишити в силі додаткову ухвалу Комсомольського міського суду Полтавської області від 03 жовтня 2022 року.
 
Касаційна скарга подана на підставі пункту 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), згідно з яким підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що її скаргу на бездіяльність державного виконавця було задоволено у повному обсязі, а відділ Державної виконавчої служби не оскаржував судове рішення місцевого суду про задоволення скарги, так як всі викладені у скарзі обставини підтвердилися під час судового розгляду. Апеляційний суд безпідставно зменшив розмір витрат на правничу допомогу, який підлягає стягненню на її користь, оскільки сума винагороди адвоката (7 500 грн) була заздалегідь узгоджена між нею та адвокатом і ця сума не є високою. Наприклад, у справі № 910/12876/19 Велика Палата Верховного Суду стягнула на користь відповідача близько 140 000 грн за представництво інтересів у суді касаційної інстанції. Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Зазначені правові висновки викладено в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц. 
 
Касаційне провадження не підлягає відкриттю з таких підстав.
 
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
 
Відповідно до частин першої-шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
 
Згідно з частиною третьою, восьмою статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
 
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та таке ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.
 
Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження                № 11-562ас18) та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 червня 2020 року у справі № 757/16448/17-ц (провадження № 61-48191св18). 
 
Судами встановлено, що представництво інтересів ОСОБА_1 в суді першої інстанції здійснювалося адвокатом Черновим С. І. на підставі договору № 7 про надання професійної правничої допомоги від 10 серпня 2022 року, який містить права і зобов`язання адвоката при наданні юридичної допомоги з усіх питань правозастосування, що зачіпають права, свободи та охоронювані законом інтереси клієнта.
 
На підтвердження обсягу проведеної роботи з професійної правничої допомоги представником ОСОБА_4 подано до суду акт здачі-прийняття виконаних робіт (наданих послуг) від 10 серпня 2022 року, який містить відомості щодо характеру виконаних робіт, витраченого адвокатом часу та розміру гонорару виходячи з вартості 1 години роботи адвоката - 1 000 грн, що загалом склало 7 500 грн.
 
Згідно з квитанцією від 10 серпня 2022 року № 7 ОСОБА_1 сплачено адвокату Чернову С. І. 7 500 грн.
 
В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року у справі № 367/4910/17-ц (провадження № 61-11695св19) зазначено, що беручи до уваги надані позивачем до місцевого суду докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, апеляційним судом було враховано такі обставини як складність цієї справи; тривалість участі представників позивача під час розгляду справи в суді першої інстанції; час, об`єктивно необхідний для підготовки позовної заяви, інших процесуальних документів, поданих до суду першої інстанції. Отже, апеляційний суд правильно визначив розмір витрат на оплату правничої допомоги, заявлений до стягнення, який є співмірним із складністю справи та обсягом фактично виконаних робіт (наданих послуг).З урахуванням того, що наданими до суду документами підтверджено обґрунтованість, необхідний фактичний обсяг та співмірність витрат на правничу допомогу позивачем у справі, колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновком апеляційного суду про наявність підстав для компенсації таких витрат на користь позивача за рахунок відповідача.
 
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, на яку послалася заявник в касаційній сказі, вказано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
 
Такі ж критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір -обґрунтованим.
 
Заперечуючи проти стягнення витрат на правничу допомогу, Інгулецький відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) послався на те, що заявлені витрати на правничу допомогу не є співмірними зі складністю справи, витраченим адвокатом часом та обсягом наданих послуг, а також - не відповідають критерію розумності та обґрунтованості таких витрат.
 
Дослідивши доводи заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Чернова С. І. про ухвалення додаткового рішення, врахувавши предмет оскарження, складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт,  принципи співмірності, реальності та розумності судових витрат, а також - витрачений час на надання послуг, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які за результатами розгляду скарги підлягають стягненню з Інгулецького відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) на користь ОСОБА_1 , до 2 000 грн.
 
При цьому суд апеляційної інстанції мотивував свій висновок тим, що складання скарги ОСОБА_1 не потребувало аналізу великої кількості документів та збирання доказів, так як у справах цієї категорії наявна усталена судова практика, надсилання адвокатського запиту до Інгулецького відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) для отримання інформації щодо вжитих заходів примусового виконання судового рішення та до фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 щодо останнього відомого місця роботи боржника ОСОБА_2 не вимагало зазначеного адвокатом часу. Крім того, участь адвоката в судовому засіданні як представника ОСОБА_1 при розгляді справи тривала з 10 год. 54 хв. до 11 год. 38 хв., що підтверджується протоколом судового засідання від 19 вересня 2022 року № 900497, тоді як в акті виконаних робіт вказано про 2 години надання таких послуг, промова у судових дебатах, за складення якої визначено гонорар у 500 грн, в матеріалах справи відсутня, ксерокопіювання документів у справі не належить до правничої допомоги, а є іншими витратами, які не підлягають відшкодуванню в порядку статті 137 ЦПК України. 
 
Такі висновки апеляційного суду, за встановлених обставин, узгоджуються з правовими висновками Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду викладеним в постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, а також з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеним в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, на які послалася заявник у касаційній скарзі.
 
Посилання заявника на розмір судових витрат, стягнутих Великою Палатою Верховного Суду у справі № 910/12876/19, не є доводами про неврахування апеляційним судом в цій справі норм права без урахування висновків щодо їх застосування, викладених в постанові Верховного Суду.
 
Аргументи касаційної скарги зводяться до незгоди з установленими апеляційним судом обставинами і оцінкою доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.
 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України).
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77-80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
 
Із змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою, Верховний Суд вже викладав у своїх постановах висновки щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до таких висновків.
 
В постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) Велика Палата Верховного Суду вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.
 
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів».
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення Європейського суду з прав людини від 23 жовтня 1996 року у справі «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), пункти 37, 38 рішення Європейського суду з прав людини від 19 грудня 1997 року у справі «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).
 
Виходячи з викладеного, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
 
Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 15 лютого 2023 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:	В. А. Стрільчук   В. М. Ігнатенко	
 	 	
 	С. О. Карпенко