КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

№ справи: 757/53799/21
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/3283/2023
Головуючий у суді першої інстанції: Ільєва Т.Г.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
23 березня 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:
                  головуючого - Немировської О.В. 
                  суддів - Махлай Л.Д., Ящук Т.І.
                  секретар -  Ольшевський П.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» про зобов`язання вчинити дії, 
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 серпня 2022 року, 
 
встановив:
у жовтні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив зобов`язати відповідача виключити з бази даних кредитної історії всю інформацію про наявність у нього заборгованості за кредитним договором в розмір 25 060 грн., посилаючись на те, що він не надавав згоди на поширення відповідної інформації щодо нього.
Заочним рішенням Печерського районного суду міста Києва від 19 серпня 2022 року у задоволенні позову було відмовлено. 
Не погоджуючись з рішенням, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та постановити нове судове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.
Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення представника позивача ОСОБА_2 , який брав участь у розгляді справи в режимі відеоконференції, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що з реєстру кредитних історій, який веде відповідач, йому стало відомо про наявність за ним боргу в розмірі 25 060 грн. за договором №003-17501-181013 від 18 жовтня 2013 року, укладеним ним з ПАТ «Дельта Банк». Зазначав, що вказана інформація до бюро кредитних була внесена за заявою ТОВ «Фінансова Компанія «Сіті Фінанс», якому позивач не надавав згоду щодо розповсюдження його персональних даних. За таких обставин вважав, що  інформація щодо нього має бути вилучена з реєстру.
Заочним рішенням Печерського районного суду міста Києва від 19 серпня 2022 року у задоволенні позову було відмовлено. 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було доведено те, що відповідна інформація щодо нього була поширена без його згоди. Такий висновок суду є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.
Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та послався на положення Закону України  «Про організацію формування та обігу кредитних історій».
Як вбачається з матеріалів справи, 18 жовтня 2013 року ОСОБА_1 було підписано Заяву №003-17501-181013 з пропозицією укласти кредитний договір.
Також матеріали справи містять Дозвіл фізичної особи ОСОБА_1 ПАТ «Дельта Банк» на обробку та використання його персональних даних.
18 червня 2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» було укладено Договір про відступлення прав вимоги. 
У своїй апеляційній скарзі позивач посилається на те, що судом першої інстанції не враховано, що дозвіл на поширення його персональних даних він надавав лише ПАТ «Дельта Банк», а за змістом укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» договору про відступлення права вимоги вбачається, що новий кредитор зобов`язується не розголошувати інформацію, що становить банківську таємницю або персональні дані, які були отримані ним від первісного кредитора. Однак, такі доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.
Положеннями ст. 2 Закону України «Про захист персональних даних» визначено, що згода суб`єкта персональних даних - добровільне волевиявлення фізичної особи (за умови її поінформованості) щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, висловлене у письмовій формі або у формі, що дає змогу зробити висновок про надання згоди.
Відповідно до абзацу 3 частини першої статті 3 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» кредитна історія - це сукупність інформації про юридичну або фізичну особу, що її ідентифікує, відомостей про виконання нею зобов`язань за кредитними правочинами, іншої відкритої інформації відповідно до Закону.
Частиною першою статті 5 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» передбачено, що джерелами формування кредитних історій є, зокрема, відомості, що надаються Користувачем до Бюро за письмовою згодою суб`єкта кредитної історії відповідно до цього Закону.
Згідно із частинами першою, другою статті 9 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» інформація для формування кредитної історії надається Користувачем до Бюро лише в разі наявності письмової згоди юридичної або фізичної особи, яка уклала кредитний правочин з Користувачем. Користувач у разі укладення кредитного правочину та отримання письмової згоди суб`єкта кредитної історії на збір, зберігання, використання та поширення через Бюро інформації щодо нього надає до Бюро інформацію про себе, що ідентифікує його як Користувача; про суб`єкта кредитної історії, яка визначена  пунктами 1, 2 частини першої статті 7 цього Закону.
У частині третій статті 9 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» зазначено, що користувач має право відмовитися від укладання кредитного правочину або укласти кредитний правочин на умовах, що враховують ризики від укладання кредитного правочину, у разі відмови суб`єкта кредитної історії надати згоду на доступ до його кредитної історії та/або на передачу інформації до Бюро про кредитний правочин з Користувачем.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 10 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» Бюро вилучає з кредитної історії всю інформацію, що міститься у кредитній історії, у разі відсутності письмової згоди суб`єкта кредитної історії на збір, зберігання, використання та поширення через Бюро інформації про нього.
В даному випадку зі змісту Дозволу фізичної особи на обробку персональних даних вбачається, що ОСОБА_1 надав згоду ПАТ «Дельта Банк» вчиняти дії щодо збору, реєстрації, накопичення, знеособлення та знищення будь-яких його персональних даних. Підписанням цього Дозволу позивач надав згоду на збір, зберігання, використання та поширення інформації щодо себе в будь-які бюро кредитних історій, учасником яких є банк.
Відповідно до п. 2 Договору №2263/К про відступлення прав вимоги, укладеного 18 червня 2020 року, за цим Договором Новий кредитор набуває усі права кредитора. Права кредитора за договорами переходять до Нового кредитора у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення пава вимоги.
В даному випадку матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та ПАТ «Дельта Банк» було укладено кредитний договір, що не заперечується позивачем. Крім того, позивачем не надано доказів відсутності у нього заборгованості за даним кредитним договором. Також позивач не заперечує надання ним дозволу ПАТ «Дельта Банк» на використання його персональних даних, в тому числі шляхом передання до бюро кредитних історій. 
Сам по собі факт надання відповідної згоди ПАТ «Дельта Банк», а не новому кредитору - ТОВ «ФК «Сіті Фінанс», не свідчить про порушення прав позивача, оскільки відповідачем була розповсюджена саме інформація щодо укладеного з ПАТ «Дельта Банк» кредитного договору, згода на яку була надана ОСОБА_1 .
Крім того, зі змісту позовної заяви неможливо встановити яким чином та які саме права позивача порушені, оскільки він не заперечує факту наявності у нього заборгованості за кредитним договором та надання ним первісному кредитору згоди на використання його персональних даних.
Наявність в укладеному між первісним та новим кредиторами договорі про відступлення права вимоги положення щодо обов`язку  ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» не розголошувати інформацію, що становить банківську таємницю або персональні дані, які були ним отримані у зв`язку з договором, не свідчить про відсутність у нього права, як нового кредитора з усіма правами та обов`язками ПАТ «Дельта Банк», передавати інформацію щодо позивача до бюро кредитних історій.
Згідно з положеннями статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані,на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Суд не втручається у процесуальну діяльність учасників процесу (реалізацію наданих їм процесуальних прав та виконання покладених на них процесуальних обов`язків), крім випадків, передбачених ЦПК України.
У процесуальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини.
В даному випадку позивачем не було надано належних та достатніх доказів на підтвердження того, що відповідачем було порушено його права. 
Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, судом  першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, перевірено їх доказами, правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення слід залишити без змін. 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд
 
постановив:
апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення, а заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 серпня 2022 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду  протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови виготовлено 29 березня 2023 року.
 
Головуючий
 
Судді