ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2023 р. 	Справа № 480/8791/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  Перцової Т.С. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 25.07.2022 (головуючий суддя І інстанції: Л.М. Опімах)  по справі № 480/8791/21
за позовом         ОСОБА_1  
до   Степанівської селищної ради Сумського району Сумської області,   третя особа:       ОСОБА_2 
про визнання протиправним та скасування рішення,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся  до адміністративного суду з позовом до Степанівської селищної ради Сумського району, Сумської області, третя особа - ОСОБА_2 ,  в якому просив:
- визнати незаконним та скасувати рішення Степанівської селищної ради від 14.07.2021 року "Про внесення змін до рішення Степанівської селищної ради від 14.07.2021 року "Про внесення змін до рішення Степанівської селищної ради 6 сесії 8 скликання від 03.06.2021 року "Про  надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва ОСОБА_2 "    
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від  25.07.2022  у задоволенні адміністративного позову відмовлено. 
ОСОБА_1 (далі – позивач), не погодившись з рішенням суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову за необґрунтованістю, подав апеляційну скаргу.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції взагалі не досліджувався предмет спору, яким у даній справі є оскарження рішення Степанівської селищної ради від 14.07.2021 року "Про внесення змін до рішення Степанівської селищної ради 6 сесії 8 скликання від 03.06.2021 року", яке не надає дозволу на розроблення проекту землеустрою, а вносить зміни до іншого рішення. Отже, судом першої інстанції не досліджено питання порушених прав позивача, внаслідок чого зроблено помилковий висновок про відсутність їх порушення взагалі, в той час, як спірним рішенням Степанівської селищної ради від 14.07.2021 року "Про внесення змін до рішення Степанівської селищної ради 6 сесії 8 скликання від 03.06.2021 року" порушені права позивача на приватизацію власноруч сформованої земельної ділянки,  авторські права замовника документації із землеустрою та право на використання твору або його частини без дозволу власника.  
Просив суд, скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов.
В додаткових поясненнях зазначив, що спірним рішенням внесено зміни  в рішення селищної ради щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва ОСОБА_2 , в частині зміни цифр та символів. Просить врахувати, що ОСОБА_2 є депутатом Степанівської селищної ради, отже, на його думку, спірне рішення селищної ради прийняте в умовах реального конфлікту інтересів.  
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Сумського окружного адміністративного суду від 25.07.2022 року без змін.   
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, додаткових пояснень, відзив на апеляційну скаргу, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не  підлягає  задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що у 2019 році ОСОБА_1 звернувся до Косівщинської (Степанівської) селищної ради з заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки к власність для ведення садівництва орієнтовною площею 0,12 га , яка розташована на території Косівщинської селищної ради. 
До заяви додав копію документації із землеустрою, витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку . 
Враховуючи не надання селищною радою у  місячний термін відповіді на заяву, позивач скористався правом на розроблення проекту землеустрою відповідно до ч.7 ст. 118 Земельного кодексу України.    
08.02.2021 та 14.07.2021 позивачем подано до Степанівської селищної ради заяви про внесення на розгляд селищної сесії питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки 01.05 - для індивідуального садівництва на території Косівщинської сільської ради Сумського району Сумської області на надання у власність земельної ділянки з кадастровим номером 5924783800:04:003:0617 площею 0,12 га (а.с.5,6).
Згідно з витягом з Державного земельного кадастру земельна ділянка площею 0,12 га зареєстрована з кадастровим номером 5924783800:04:003:0617 (а.с.7-9).
Як зазначає позивач, рішення по вищевказаним заявам не прийняте. 
14.07.2021 року Степанівською селищною радою прийняте рішення "Про внесення змін до рішення Степанівської селищної ради 6 сесії 8 скликання від 03.06.2021 р. "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва гр. ОСОБА_2 ", відповідно до якого внесено зміни в  пункт 1 рішення замість цифр та символів "5324785600:04:003:0617" вирішено записати цифри та символи "5924783800:04:003:0617" (а.с.10).
Позивач, вважаючи зазначене рішення відповідача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою  іншій особі,  звернувся до суду.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що спірне рішення є індивідуальним актом, прийнятим щодо третьої особи, стосується її інтересів та не впливає на права, інтереси або обов`язки ОСОБА_1 . Доказів порушення прав позивача при його прийнятті  не встановлено.
Колегія суддів погоджується з  висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що предметом судового оскарження є рішення Степанівської селищної ради Сумського району Сумської області від 14.07.2021, яким внесено зміни у пункт 1 рішення Степанівської селищної ради 6 сесії 8 скликання від 03.06.2021 р., яким надано ОСОБА_2 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва.  
Відмовляючи в задоволені позову  суд першої інстанції виходив з відсутності доказів порушення прав позивача як власника чи користувача спірної земельної ділянки.
За змістом статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
За правилами частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
На підставі частини 1 статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
За змістом пункту 9 частини 5 статті 160 КАС України зазначається, що у позовній заяві повинно бути обґрунтовано порушення оскаржуваним рішенням, прав, свобод або інтересів позивача.
Отже, адміністративне судочинство спрямоване на справедливе вирішення судом спорів з метою захисту саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Обов`язковою умовою визнання протиправними рішення суб`єкта владних повноважень є доведеність позивачем порушених його прав та інтересів цим рішенням суб`єкта владних повноважень, тобто, обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушення його прав та інтересів з боку відповідача.
Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури. Суд відповідно до вимог частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді цієї справи повинен перевірити, чи прийняті рішення та вчинені дії: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.
Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС України.
При цьому, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.
Неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.
У рішенні від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 Конституційний суд України розтлумачив, що поняття "охоронюваний законом інтерес" треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.
Отже, охоронюваний законом інтерес полягає у прагненні особи набути певних матеріальних або нематеріальних благ з метою задоволення певних потреб, якщо такі прагнення є абстрактними, тобто випливають із певного суб`єктивного права у конкретних правовідносинах. Тому порушення охоронюваного законом інтересу, яке дає підстави для звернення особи за судовим захистом, є створення об`єктивних перешкод на шляху до здобуття відповідного матеріального та/або нематеріального блага.
При цьому, позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права, свободи чи інтереси рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас, задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.
Суд наголошує, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення КС України від 30.01.2003 р. N 3-рп/2003).
Таким чином адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для відновлення порушеного права у зв`язку із прийняттям рішення суб`єктом владних повноважень особа повинна довести, яким чином відбулось порушення її прав.
Варто зазначити, що порушення вимог Закону рішенням чи діями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх судом протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями чи рішенням з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.
Тобто, обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушення саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.
З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Отже, під час розгляду справи суд повинен встановити, чи має місце порушення прав позивача, оскільки без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав, то навіть у разі, якщо дії суб`єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає. Звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.
Аналогічна правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду від 10 травня 2018 року у справі № 815/938/17.
Звертаючись до суду з вимогою про скасування рішення Степанівської селищної ради  від 14.07.2021  "Про внесення змін до рішення Степанівської селищної ради 6 сесії 8 скликання від 03.06.2021 р. "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва гр. ОСОБА_2 ", яким останньому наданий дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, ОСОБА_1  зазначає, що цим рішенням порушені його права,  оскільки він  у законний спосіб реалізує своє право на отримання земельної ділянки у власність, уклав договір із розробником, сплатив кошти за проектну документацію, однак, відповідач протиправно не розглянув його заяви про затвердження проекту землеустрою та надання земельної ділянки у власність, а надав дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо її відведення іншій особі.
Судом першої інстанції обґрунтовано не прийнято такі доводи позивача, оскільки жодних доказів того, що за ОСОБА_1 у встановленому законом порядку зареєстровано право власності чи право користування на спірну земельну ділянку, позивач суду не надав. Таких доказів не надано позивачем і до суду апеляційної інстанції. 
З наявного в матеріалах справи витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером 5924783800:04:003:0617 вбачається, що інформація про зареєстроване право власності відсутня.  
При цьому, варто зазначити, що факт надання дозволу на розробку проекту землеустрою ще не є вирішенням питання про передачу земельної ділянки у власність, оскільки цей дозвіл лише засвідчує намір щодо розпорядження земельною ділянкою. Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність не створює права на її отримання у власність поза встановленою законодавством процедурою.
Земельний кодекс України не визначає порядку дій органу, уповноваженого здійснювати розпорядження земельною ділянкою державної та комунальної власності, у разі подання кількома особами клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність однієї і тієї ж земельної ділянки.
Відповідно до частини 7 статті 118 ЗК України такий уповноважений орган, отримавши клопотання громадянина про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації за рахунок земель державної або комунальної власності, повинен у місячний строк перевірити подане клопотання та місце розташування об`єкта на відповідність вимогам статей 116, 118, 121 ЗК України і за наслідками перевірки - дати дозвіл на розроблення відповідної документації із землеустрою або, у разі виявлення обставин, передбачених абз.1 ч.7 ст.118 ЗК України, - надати заявнику мотивовану відмову у наданні дозволу.
Надходження до уповноваженого органу декількох клопотань від різних осіб щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою відносно однієї і тієї ж земельної ділянки, так само як і надання дозволу на розроблення проекту землеустрою іншій особі, не є підставою для відмови у задоволенні таких клопотань відповідно до частини 7 статті 118 ЗК України.
Також наявність рішення про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності у власність (користування) громадянину  не є перешкодою для надання уповноваженим органом дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо цієї земельної ділянки іншій особі, яка звернулася у встановленому порядку.
За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що рішення  Степанівської селищної ради  від 14.07.2021  "Про внесення змін до рішення Степанівської селищної ради 6 сесії 8 скликання від 03.06.2021 р. "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва гр. ОСОБА_2 " не порушує прав позивача, а тому позовні вимоги  задоволенню не підлягають.
У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване судове рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. 
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення  Сумського окружного адміністративного суду від 25.07.2022 по справі № 480/8791/21 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова 	
Судді	   	С.П. Жигилій    Т.С. Перцова